Головуючий суду 1 інстанції - Зайцев Л.М.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 431/3437/13-ц
Провадження № 22-ц/810/310/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

.

16 січня 2019 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Луганського апеляційного суду

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Карташова О.Ю., Яреска А.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2,

представник позивача ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

скаржник ОСОБА_5,

представник скаржника ОСОБА_6

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 листопада 2013 року, ухвалене у складі судді Зайцева Л.М. у м.Старобільську Луганської області 27.11.2013 року

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, який обґрунтував тим, що позивач перебуває у шлюбі з відповідачем з 1974 року та за час шлюбу сторони за спільні кошти придбали нерухоме майно та земельні ділянки. На теперішній час позивач бажає мати у власності половину спільного майна подружжя, а саме- земельні ділянки та приміщення, які розташовані на АДРЕСА_1 та залишивши у власності відповідача земельні ділянки та приміщення, розташовані по АДРЕСА_2, про що з відповідачем він домовитися у добровільному порядку не може.

Просив суд розділити спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,0309 га та 24/100 нежитлового приміщення площею 97,0 кв.м., розташованих на АДРЕСА_1, земельну ділянку несільськогосподарського призначення з усіма розташованими на ній спорудами, загальною площею 0,0026 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а за відповідачем ОСОБА_4 визнати право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 та земельні ділянки площею 0,0028 га і 0,1000 га, розташовані по АДРЕСА_2.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 27.11.2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено в повному обсязі. Розділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 24/100 частки нежитлового приміщення площею 97,0 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 125000 гривень, земельну ділянку площею 0,0309 га для будівництва і обслуговування магазину, земельну ділянку несільськогосподарського призначення з усіма розташованими на ній спорудами загальною площею 0,0026 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 30200 гривень.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 106000 гривень, земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарчих споруд площею 0,1000 га вартістю 19300 гривень, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,0028 га вартістю 500 гривень, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що вказане в позові майно сторони придбали за час шлюбу. Відповідач ОСОБА_4 позов визнала. Таким чином спірне нерухоме майно придбане в період шлюбу подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому суд позов задовольняє в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив змінити рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27.11. 2013 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,0309 га для будівництва і обслуговування магазину та в цій частині ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 24/100 частки земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,0309 га для будівництва і обслуговування магазину за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 27.08.2003 року відповідачем ОСОБА_4 було подаровано ОСОБА_5 76/100 часток нежитлового приміщення, яке розташовано на спірній земельній ділянці, при цьому подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 його запевнили, що земельна ділянка, на якій знаходиться це нежитлове приміщення належить Старобільській міській раді і питання щодо приватизації землі можливо буде вирішити разом, маючи спільну часткову власність на будівлю. Договір дарування ВАО № 077612 було посвідчено приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу Озеровим О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 3436. 19.01.2004 року Старобільським РБТІ на ім'я ОСОБА_8 видано витяг № 2593435 про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

У вересні 2018 року ОСОБА_5 отримав ухвалу Старобільського районного суду Луганської області про відкриття провадження та копію позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про зобов'язання укласти договір оренди землі. З доданих до позовної заяви документів скаржник дізнався про те, що на момент укладення договору дарування нежитлової будівлі у 2003 році право власності на земельну ділянку під цією будівлею вже належало ОСОБА_4

Також ОСОБА_5 стало відомо, що 27.11.2013 року Старобільським районним судом Луганської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя ухвалено рішення, яким посеред іншого за позивачем визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0309 га для будівництва і обслуговування магазину, яка знаходиться на АДРЕСА_1.

Крім того, у вересні 2018 року ОСОБА_5 стало відомо про те, що 17.09.2010 року Старобільським районним судом Луганської області у цивільній справі № 2-2518/2010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя постановлено ухвалу, якою визнано мирову угоду, закрито провадження у справі та посеред іншого за позивачем визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0309 га, яка знаходиться на території АДРЕСА_1.

Скаржник вважає, що оскаржуваним рішенням за позивачем «повторно» було визнано право власності на одну й ту ж саму спірну земельну ділянку. Позивачем ОСОБА_2 було зареєстровано за собою право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0309 га на підставі ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 17.09.2010 року. Одночасно до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку, а саме кадастровий номер: НОМЕР_3 при цьому адресу зазначено, як АДРЕСА_1.

19.04.2016 року виконкомом Старобільської міської ради прийнято рішення №103, яким присвоєно нежитловому приміщенню, яке належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.08.2003 року, серія НОМЕР_4, загальною площею 97,0 кв.м, поштово-адресний номер: АДРЕСА_3, а також присвоєно нежитловому приміщенню, яке належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування нежитлового приміщення від 27.08.2002 року, загальною площею 317,9 кв.м. поштово-адресний номер: АДРЕСА_1.

Між тим, 16.11.2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_2 зареєстровано цю ж саму спірну земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, але вже за адресою АДРЕСА_1.

Скаржник вважає, що зазначені ним обставини свідчать про змову позивача й відповідача на умисне введення суду в оману.

Також, посилаючись на те, що відповідно ч.1 ст.352 ЦПК України, він, як особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси, та (або) обов'язки має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Посилаючись на загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою на якій цей об'єкт розташований та визначення правового режиму земельної ділянки у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду, на яку він має право на 76/100 часток, при наявності права відповідача на 24/100 часток вважає, що суд першої інстанції, достовірно встановивши належність ОСОБА_5 на праві власності об'єкту нерухомості, визнав право власності на спірну земельну ділянку під цим об'єктом нерухомості за ОСОБА_2, за яким право власності було визнано на спірну ділянку ще в 2010 році, на що суд першої інстанції уваги не звернув та позбавив ОСОБА_5 права власності у спосіб, не передбачений діючим законодавством.

Крім того скаржником у апеляційній скарзі зазначено, що ухвала Старобільського районного суду Луганської області від 17.09.2010 року про визнання мирової угоди між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ним також оскаржена у апеляційному порядку.

Стосовно інших висновків суду першої інстанції у даній справі ОСОБА_5 заперечень не має.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 не скористались своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_5

Сторони, а також скаржник ОСОБА_5, яких було повідомлено належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надійшло.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України без участі зазначених учасників справи за участю представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника скаржника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника і представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог ст.367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій ОСОБА_5 частині.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», зроблені в п.15 постанови про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду в оскаржуваній частині щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, площею 0,0309 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 апеляційний суд приходить до наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 1974 року.

За час шлюбу подружжя, на підставі рішення виконавчого комітету Старобільської міської ради від 24 травня 2001 року № 240/1 ОСОБА_4 було передано у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,0309 га (309 кв. метрів) для будівництва та обслуговування магазину, яка знаходиться на території АДРЕСА_1, та видано Державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_5 від 26 липня 2002 року, а.а.с. 8,9.

Також, за час шлюбу подружжям було придбано, у тому числі, нежитлове приміщення, загальною площею 414,9 кв.м. (крамниця), розташоване за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке оформлено на ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.08.2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.08.2003 року № 1156856, а.с. 36.

Колегією суддів встановлено, що 27.08.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування частини нежитлового приміщення ВАО № 077612, зареєстрований у реєстрі за № 3436, а саме 76/100 частин нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і розташоване на земельній ділянці, розмір якої буде встановлено після оформлення державного акту на землю, а.с. 62.

19.01.2004 року Старобільським РБТІ на ім'я ОСОБА_8 видано витяг № 2593435 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відповідно до якого ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору дарування №3436 від 27.08.2003 року належить 76/100 нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1, а.с. 63.

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.08.2003 року, а.с. 36, щодо належності ОСОБА_4 права власності на нежиле приміщення (крамниця) за адресою: АДРЕСА_1, нотаріусом Озеровим О.І. зроблено позначку, завірену печаткою, про те, що за договором дарування відчужено 76/100 частин приміщення, реєстр № 3436 від 27.08.2003 року.

Відповідно до Технічного паспорту на нежитлове приміщення, складеного 30.11.2004 року ОСОБА_4 належить 24/100 нежитлового приміщення у АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 0,0309 га, а.а.с. 5-7.

Крім того, колегією суддів встановлено, що ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 17.09.2010 року у справі № 2-2518/2010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя було визнано мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по якій відповідач ОСОБА_4 відмовляється на користь ОСОБА_2 від спільного сумісного майна подружжя, а саме, у тому числі, земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0309 га, яка знаходиться на території АДРЕСА_1.

Після набрання чинності ухвали земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 0,0309 га, яка знаходиться на території АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_2 Провадження у справі закрито.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 25.10.2018 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 17.09.2010 року, матеріали апеляційного провадження №22-ц/810/311/18 у цивільній справі №2-2518/2010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя направлено до Старобільського районного суду Луганської області для відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України, в редакції, що діяла на час відкриття провадження у справі та ухвалення рішення, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих саме підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилась від позову.

На зазначені вимоги суд першої інстанції уваги не звернув і 27.11.2013 року ухвалив оскаржуване рішення у тому числі й відносно позовних вимог, які вже були предметом судового розгляду із визнанням судом мирової угоди та закриттям провадження у справі.

Колегія суддів оцінює критично пояснення представника позивача про те, що зазначена ухвала не була сторонами реалізована, а тому не вважається такою, що набрала законної сили.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,0309, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; вид використання -для будівництва та обслуговування магазину; кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3; за адресою: АДРЕСА_1, зазначена земельні ділянка на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі рішення суду від 17.09.2010 року, справа 2-2518/2010, а.с. 66.

Крім того, на підставі рішення виконкому Старобільської міської ради №103 від 19.04.2016 року, яким присвоєно нежитловому приміщенню, яке належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.08.2003 року, серія НОМЕР_4, загальною площею 97,0 кв.м. поштово-адресний номер: АДРЕСА_3, а також присвоєно нежитловому приміщенню, яке належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування нежитлового приміщення від 27.08.2002 року, загальною площею 317,9 кв.м. поштово-адресний номер: АДРЕСА_1, а.с. 65, за позивачем ОСОБА_2, як за власником, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 104398293 від 20.11.2017 року, зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,0309 га, цільове призначення -для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для будівництва та обслуговування магазину, але вже із позначенням поштово-адресного номеру - АДРЕСА_1, але знову із зазначенням підстав виникнення права власності ОСОБА_2 - ухвала суду, серія та номер: 2-2518/2010, виданий 17.09.2010 року, видавник Старобільський районний суд Луганської області, а.с. 69.

На підставі зазначеного, колегією суддів встановлено, що підставою виникнення права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку загальною площею 0,0309, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 є судове рішення, а саме ухвала Старобільського районного суду Луганської області від 17.09.2010 року, якою також було закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, в редакції, що діяла на час відкриття провадження у справі та ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції. Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих саме підстав.

Згідно з ч.3 ст.206 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих саме підстав не допускається….

Аналогічна норма права міститься й у редакції Цивільного процесуального Кодексу України в редакції, що діє на час розгляду апеляційної скарги.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих саме підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих саме підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 2555 та 257 цього кодексу.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27.11.2013 року підлягає скасуванню в оскаржуваній ОСОБА_5 частині із закриттям в цій частині провадження у справі.

Щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на 24/100 частки спірної земельної ділянки площею 0,0309 га для будівництва і обслуговування магазину за адресою: АДРЕСА_1, за вимогами апеляційної скарги ОСОБА_5, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині, оскільки колегією суддів встановлено, що провадження у справі в частині визнання права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку підлягає закриттю.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволенню позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржником ОСОБА_5 за звернення з апеляційною скаргою сплачено 1057,20 грн судового збору, а тому, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, з позивача ОСОБА_2, право власності на спірну земельну ділянку якого оскаржувалось ОСОБА_5, на користь останнього підлягає стягненню судовий збір в сумі 528,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 листопада 2013 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,0309 га для будівництва і обслуговування магазину, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та закрити провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя в частині позовної вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,0309 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5, паспорт серії НОМЕР_6, виданий 23.12.1997 року Старобільським РВ УМВС України в Луганській області, РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в сумі 528,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21 січня 2019 року.

Головуючий І.О.Дронська

Судді О.Ю. Карташов

А.В.Яресько