Номер провадження 2/754/1974/19
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Панченко О.М.

при секретарі - Табачук Д.О.

за участі: позивача - ОСОБА_1

представника позивача -ОСОБА_2

представника відповідача -Терес О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до КорнійчукТетяни Вікторівни, третя особа: Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання користувачем місця родинного поховання та зобов'язання не чинити перешкод у встановленні на цвинтарі надмогильної споруди та огорожі,

ВСТАНОВИВ:

До Деснянського районного суду м. Києва з Шевченківського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання користувачем місця родинного поховання та зобов'язання не чинити перешкод у встановленні на цвинтарі надмогильної споруди та огорожі, за підсудністю згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати Позивача - ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_5, про що 27.03 2006 у відділі реєстрації смерті міста Києві в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено відповідний запис і видано Позивачу свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2. Поховання матері, за згоди користувача родинного поховання, рідного брата померлої ОСОБА_7 Позивач здійснила на території Лісового кладовища міста Києва (НОМЕР_3).Зазначено, що як підтверджується наявними в книзі реєстрації поховань Лісового кладовища міста Києва записами, на ділянці НОМЕР_3 (місце родинного поховання) поховані, також:ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, поховання якої здійснив ОСОБА_7 (її чоловік) та ОСОБА_7 (дядько Позивача, рідний брат ОСОБА_5), який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, його поховання здійснила Відповідач (його друга дружина).Зауважили, що поховання ОСОБА_8 є першим похованням на відведеному місці родинного поховання, а тому фактично по день своєї смерті дядько Позивача - ОСОБА_7 був користувачем місця родинного поховання. Але чи отримував він відповідне свідоцтво про поховання Позивачу нічого не відомо, оскільки раніше діюче законодавство в України таких вимог, що встановлені приписами чинного законодавства України, в частині видачі свідоцтва про поховання, не містило.

В обґрунтування позовних вимог сторона Позивача зазначає, що весь час дбає про місце поховання вищезазначених осіб, та вважає себе повноправним користувачем місця родинного поховання, оскільки там похована її мати та рідний дядько, тому вона вирішила облаштувати місце родинного поховання, встановити намогильні споруди (пам'ятники), встановлення яких не можливе без дозволу користувача місця родинного поховання, який має відповідне свідоцтво про смерть першого похованого і свідоцтво про поховання, передбачене вимогами профільного законодавства.

З метою збереження місця поховання матері та увічнення пам'яті про померлу, Позивач за власні гроші вирішила встановити намогильну споруду на могилі матері, облаштувати місце поховання, встановити огорожу. В вересні 2014 року Позивач звернулась до Відповідача за згодою останньої щодо надання дозволу на встановлення пам'ятника на могилі покійних родичів Позивача. Однак, Відповідач відмовила Позивачу ніяк не мотивуючи своє рішення. При цьому Відповідач своє право на встановлення намогильної споруди на даний час ніяк не реалізувала.

Крім того, Позивач зверталась до Третьої особи, як органу якому Київською міською радою були делеговані відповідні повноваження, з вимогою про визнання її користувачем місця родинного поховання та видачі свідоцтва про поховання з метою отримати право на встановлення намогильної споруди, але їй було відмовлено.Відмова Третьої особи була оскаржена Позивачем до суду в порядку адміністративною судочинства.Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2015 адміністративній справі № 826/4268/15 Позивачу було відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2015 у даній справі апеляційну скаргу Позивача залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. УхвалоюВищого адміністративного суду України від 12.11.2015 у даній справі касаційну скаргу Позивача відхилено рішення суді першої та апеляційної інстанції залишено без змін.Разом з цим, відповідно до мотивувальних частин описаних вище рішень суди всіх інстанції прийшли до однакового висновку щодо наступного: позивач невірно формулює позовні вимоги, оскільки відповідач в силу положень Закону не визнає окремо відповідного громадянина користувачем, а вчиняє дію з видачі відповідного Свідоцтва. Не зважаючи на це, на думку, необхідно відмітити, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених прав та інтересів, оскільки за наявності обставин поховання декількох людей, які здійсненнірізними особами, в тому числі за родинними стосунками, підлягаютьрозгляду в порядку цивільного судочинства, наприклад, вирішуючи спір про право бути визнаним користувачем місця родинного поховання для отримання, у подальшому, відповідного Свідоцтва.

Посилаючись на викладені обставини сторона позивача просить суд, визнати ОСОБА_1 користувачем місця родинного поховання на цвинтарі «Лісове кладовище» та зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у встановленні ОСОБА_1 на цвинтарі «Лісове кладовище» намогильної споруди та огорожі.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2018 рокуприйнято цивільну справу до провадження. Справу ухвалено розглядати за правилами загального провадження. Призначено підготовче судове засідання (а.с.43-44).

В порядку ст. 178 ЦПК України представником Відповідача було подано Відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що ознайомившись з позовною заявою вважають, що вона є необґрунтованою та незаконною з огляду на наступне (а.с.51-53). Так, у позовній заяві позивач зазначає: «...весь час дбає про місце поховання ... та вважає себе повноправним користувачем місця родинного поховання, оскільки там похована її мати та рідний дядько, тому вона вирішила облаштувати місце родинного поховання, встановити намогильні споруди (пам'ятники), встановлення яких неможливе без дозволу користувача місця родинного поховання, який має відповідне свідоцтво про смерть першого похованого і свідоцтво про поховання...». Вважають, що вищевказана обставина чітко вказує на той факт, що відповідачка ОСОБА_4 не чинить жодних перешкод у користуванні ділянкою НОМЕР_3 (місця родинного поховання), що підтверджує сама ж позивачка у позовній заяві.Зазначено, що ОСОБА_1 ані у вересні 2014 р., ані в будь який інший час не зверталась до Відповідачки за згодою щодо надання їй дозволу на встановлення пам'ятника на могилі покійних родичів. А тому вищевказана інформація є неправдивою та позивачем не надано жодних доказів звернення до відповідачки.Звертають увагу, що ОСОБА_1 навіть не намагалась звернутись до відповідачки за згодою щодо надання їй дозволу на встановлення пам'ятника на могилі покійних родичів чим було порушено нею вимоги ст.16 ЦПК України та п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України. Наголошують, що є незрозумілим, якими конкретно діями Відповідач порушила права Позивача. ОСОБА_1 у позовній заяві взагалі не вказує, а вищевказані твердження є не що іншим як загальними фразами не підтверджено жодними письмовими доказами.

В своєму Відзиві сторона відповідача повідомила, що січня 1993 р. Відділом РАГС Ленінського району м. Києва було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 гр. ОСОБА_8, актовий запис №227. 29 січня 1993 р. завідуючий кладовищем видав гр. ОСОБА_7 «удостоверение» на померлу ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8, похоронену на Лісовому кладовищі, на ділянку НОМЕР_3. 25 вересня 2010 р. було укладено шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5. 25 червня 2012 р. Відділ реєстрації смерті у м. Києві видав свідоцтво про смерть ОСОБА_7, актовий запис №11417. 25 червня 2012 р. Ритуальна служба Спеціалізованого комунального підприємства «Спецкомбінат ПКПОН» м. Київ Лісове кладовище видало ОСОБА_4 довідку реєстраційний номер ЛСК 06№1019.12 про поховання померлого громадянина ОСОБА_7 на кладовищі м. Києва.Зазначили, що це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).Таким чином, свідоцтво про поховання видається особі, яка є користувачем відповідного місця поховання, тобто здійснила перше поховання на відведеному місці поховання.

Судами: Окружним адміністративним судом міста Києва у постанові від 13.05.2015 р. по справі №826/4268/15, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2015р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України встановлено, що перше поховання за спірною адресою було здійснено не позивачем, а ОСОБА_7 у 1992 році, а свідоцтво про поховання на зазначеному місці отримано його дружиною - ОСОБА_4 у 2012 році після його смерті.

А тому вважають, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа:Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання користувачем місця родинного поховання зобов'язання не чинити перешкод у встановленні на цвинтарі намогильної спор та огорожі є необґрунтованою, наведені обставини є такими, що не підтверджені жодними письмовими доказами.

На підставі вищевикладеного, сторона Відповідача просить суд у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.01.2019 року (протокольна ухвала) закрито підготовче судове засідання у справі. Справу призначено до розгляду по суті (а.с.74-75).

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили задовольнити. Позивач зазначила, що останні шість років не може обладнати могилу своєї матері, оскільки відсутнє свідоцтво на перше поховання.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав наведених у Відзиві на позовну заяву. Зазначила, що відсутнє порушення прав позивача, в якості користувача місця поховання. Відповідні докази позивач суду не надала. Обставини на які посилається позивач є необґрунтованими.

Крім того, в судовому засіданні 08 квітня 2019 року за клопотанням представника відповідача до матеріалів справи було долучено письмові пояснення по справі, в яких стороною відповідача викладено наступне. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки - ОСОБА_5. Поховання матері, за згоди користувача родинного поховання, рідного брата померлої ОСОБА_7 позивач здійснила на території Лісового кладовища міста Києва (НОМЕР_3).Звернули увагу суду на той факт, що починаючи з березня 2006 року позивач ОСОБА_1 не зверталась до користувачів, а саме ОСОБА_7 чи до ОСОБА_4 із жодними письмовими заявами в порядку ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» щодо отримання дозволу на встановлення намогильної споруди на могилі своєї матері. Тільки 11.06.2018 р. позивачка вирішила звернутись із даною позовною заявою. Зазначили, що постає незрозумілим той факт, чому тільки через 12 років у ОСОБА_1. виникла потреба на встановлення намогильної споруди на могилі своєї матері, а до того часу такої потреби не було. Зазначили, що 26.06.2017 р. ОСОБА_4 звернулась до Ритуальної служби Архітектура та заказала пам'ятник своєму покійному чоловікові ОСОБА_7, про що свідчить заказ №17007-RiP-2від 26.06.2017 та Ескіз №17007 від 26.06.2017 р. А тому зазначення позивачки проте що вона має намір встановити намогильні споруди іншим родичам, що поховані на ділянці НОМЕР_3, крім своєї матері є таким, що не відповідає дійсності, оскільки відповідачка ОСОБА_4 пам'ятник своєму покійному чоловікові ОСОБА_7 уже встановила ще 26.06.2017 р.Згідно фотографій з Лісового кладовища міста Києва (НОМЕР_3) чітко вбачається, прибрані відповідачкою ОСОБА_4 могили покійних родичів та намогильні споруди (пам'ятники) встановлені наступним особам, а саме: ОСОБА_8 та ОСОБА_7 Наголошують, що є незрозумілим, якими конкретно діями Відповідач порушила права Позивача, ОСОБА_1, оскільки позивач у позовній заяві взагалі не вказує яким чином відповідач перешкоджає позивачу користуватись місцем на кладовищі, а тому вважають, що вищевказані твердження є не що іншим як загальними фразами не підтверджено жодними письмовими доказами. На підставі викладеного, просили суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої сторони: Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до судового засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Причини неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_6, виданого 18 червня 1968 Морозівською сільською радою Погребищенського району Вінницької області, батьками ОСОБА_1 (позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 є батько: ОСОБА_14, мати: ОСОБА_5 (а.с.14).

У відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_7, гр. ОСОБА_15 та гр. ОСОБА_1 (позивач), уклали шлюб 25 квітня1991 року, місце реєстрації: м. Київ, Палац реєстрації шлюбів та новонароджених. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові: «ОСОБА_15», дружині «ОСОБА_1»(а.с.15).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_8, шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_5 розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 10 грудня 1982 року зроблено запис за №84. Після розірвання шлюбу присвоєні прізвища: йому «ОСОБА_14», їй «ОСОБА_5» (а.с.17).

Згідно Довідки вих. №96 від 15 лютого 2013 року, виданої Морозівською сільською радою Погребищенського району Вінницької області ОСОБА_1, вбачається, що згідно з записом в погосподарській книзі Морозівської сільської ради №3 особовий рахунок НОМЕР_9 за 1950-1952 роки ОСОБА_5, 1926 року народження та ОСОБА_7, 1937 року народження являються рідними братом та сестрою (а.с.16).

У відповідності до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, у віці 79 років, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №5793 (а.с.18).

Згідно Довідки СКП «Спеціалізований комбінат ПКПО» Ритуальної служби Київської міської державної адміністрації від 09 липня 2014 року «Про поховання померлого громадянина на кладовищі» - позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на кладовищі лісовому, ділянці НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про смерть: серії НОМЕР_2, здійснила поховання померлого: ОСОБА_5, про що зроблено запис в книзі реєстрації поховань від 28 березня 2006 року (а.с.22).

У відповідності до Довідки СКП «Спеціалізований комбінат ПКПО» Ритуальної служби Київської міської державної адміністрації від 05 вересня 2014 №606, виданої ОСОБА_1, яка мешкає в АДРЕСА_1, в тому що її друге поховання: мати ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про смерть: серії НОМЕР_2, дата видачі 27.03.2006 року, похована на Лісовому кладовищі, НОМЕР_3, поховання здійснила ОСОБА_1, про що є відповідний запис в Книзі реєстрації поховань та перепоховань кладовища (а.с.23).

Згідно Акту №606 обстеження місця поховання від 05 вересня 2014 року, за вимогами замовника ОСОБА_1, виконано обстеження місця поховання її друге поховання мати ОСОБА_5, свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2, дата видачі 27.03.2006 року, місце поховання родинне, знаходиться на ділянці НОМЕР_3 кладовища лісового. Залізобетонне огородження (цоколь) 3,10х220. Квітник: «нет». Намогильна споруда (пам'ятник) свідоцтво про смерть першого відсутнє ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_3, хрест ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, хрест ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.24).

Крім того, судом встановлено, що 29 січня 1993 року Відділом ЗАГС Ленінського району м. Києва видано свідоцтво про смерть (серія НОМЕР_4)ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №227 (а.с.84).

30 січня 1993 року, зав. кладовища,- видано гр-ну. ОСОБА_7 посвідчення на померлу ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 та поховану на Лісовому кладовищі на ділянці НОМЕР_3 (а.с.85).

У відповідності до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, зареєстрували шлюб 25 вересня 2010 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1094. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка «ОСОБА_7», дружини «ОСОБА_4». Місце реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.86).

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10, виданого 25 червня 2012 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 75 років, про що 25 червня 2012 року складено відповідний актовий запис №11417 (а.с.88).

Згідно Довідки від 26.06.2012 року СКП «Спеціалізований комбінат ПКПО» Ритуальної служби Київської міської державної адміністрації від 09 липня 2014 року «Про поховання померлого громадянина на кладовищі» - видане ОСОБА_4, яка 26.06.2012 року на кладовищі Лісовому ділянці НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про смерть: серії НОМЕР_10 здійснила поховання померлого ОСОБА_7, про що зроблено запис в Книзі реєстрації поховань від 26.07.2012 року (а.с.87).

Згідно Листа від 29 вересня 2014 року №1241 Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянули заяву ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про поховання матері, яка похована на Лісовому кладовищі (ділянка НОМЕР_3). За результатами розгляду повідомило наступне. Законом України «Про поховання і похоронну справу», який набрав чинності з 01.01.2004 року, введено поняття користувач місця поховання (місця родинного поховання). Такою особою визнається та людина, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про його поховання, передбачене статтею 25 вищевказаного Закону. Тільки користувач має право приймати рішення стосовно здійснення під поховання до родинної могили або в межах родинної ділянки, встановлення намогильних споруд, облаштування місця поховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використання місця поховання, якщо це не суперечить чинному законодавству.

Користувачем вищезазначеного місця поховання являється інша людина, яка здійснила перше поховання на даному місці в 1993 році. Оскільки законодавством не передбачено видачу свідоцтва про поховання на особу, що була прихорошена в межах поховання (родинного поховання), для запобігання непорозумінь, пов'язаних з використанням відповідно до цільового призначення місця поховання матері, запропоновано вирішити всі спірні питання шляхом переговорів в колі рідних,а в разі неможливості дійти згоди - у судовому порядку (а.с.25).

Згідно Листа від 26.12.2014 року №1658 Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомлено, що відповідно до відомостей, що містяться в Книзі реєстрації записів поховань Лісового кладовища на НОМЕР_3 похована ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Поховання ОСОБА_8 відповідно до запису в Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян, здійснив(ла) ОСОБА_7 (АДРЕСА_4). Відомості про те, хто є користувачем родинного поховання на НОМЕР_3, в Ритуальній службі СКП «Спецкомбінат ПКПО» відсутні (а.с.26).

Листом від 13.02.2015 року № 158 відповідачем було відмолено у видачі свідоцтва про поховання, оскільки згідно відомостей Книги реєстрації поховань Лісового кладовища перше поховання на місці НОМЕР_3 здійснив ОСОБА_4 в 1993 році. Таким чином користувачем місця поховання (особою яка здійснила перше поховання) є ОСОБА_7 (а.с.28).

Згідно Листа від 02 березня 2015 року №058/8/1-2665, на виконання доручення заступника голови Київської міської державної адміністрації Пантелеєва П.О. від 14.02.2015 №4376 у Департаменті житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянуто скаргу АО «Кросондовичлойерс» до голови Київської міської державної адміністрації Кличка В.В. стосовно розгляду заяви громадянки ОСОБА_1 щодо отримання на її ім'я свідоцтва про поховання на місце родинного поховання розташованого на ділянці НОМЕР_3 Лісового кладовища. За результатами розгляду повідомлено наступне, зокрема, в ході розгляду, 27.02.2015 року від громадянки ОСОБА_4 поступила заява про її законне право користувача родинного місця поховання, розташованого на ділянці НОМЕР_3 Лісового Кладовища. Предявлено оригінал свідоцтва про смерть першого похованого ОСОБА_18 та свідоцтво про поховання видане 26.02.2012 року користувачу зазначеного родинного місця поховання. Громадянка ОСОБА_4 у своїй заяві висловила категоричну заборону щодо здійснення будь-яких робіт та інших дій на вказаному місці поховання без її згоди (а.с.29).

Вирішуючи заявлені позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Закон України «Про поховання та похоронну справу» визначає загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» користувач місця поховання (місця родинного поховання) - це особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Також згідно з положеннями ст. 2 Закону визначено, зокрема, такі поняття, як місце поховання - кладовище, крематорій, колумбарій або інша будівля чи споруда, призначена для організації поховання померлих; могила - місце на кладовищі, у крематорії, колумбарії або в іншій будівлі чи споруді, призначеній для організації поховання померлих, де похована труна з тілом померлого чи урна з прахом; намогильні споруди - пам'ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам'ять про померлих.

Судом достеменно встановлено, що наразі користувачем місця поховання (місця родинного поховання) є відповідач ОСОБА_4.

Згідно ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу», за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у частині п'ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).

Як зазначає позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, що весь час дбає про місце поховання вищезазначених осіб, та вважає себе повноправним користувачем місця родинного поховання, оскільки там похована її матиОСОБА_5 та рідний дядько ОСОБА_7, а тому вона має намір облаштувати місце родинного поховання, встановити намогильні споруди (пам'ятники), встановлення яких не можливе без дозволу користувача місця родинного поховання, який має відповідне свідоцтво про смерть першого похованого і свідоцтво про поховання, передбачене вимогами профільного законодавства. З метою збереження місця поховання матері та увічнення пам'яті про померлу, Позивач за власні гроші вирішила встановити намогильну споруду на могилі матері, облаштувати місце поховання, встановити огорожу, однак відсутня згода Відповідача - користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).

Крім того, судом встановлено, що Відповідач ОСОБА_4 зверталась до Ритуальної служби Архітектури та здійснила пам'ятник ОСОБА_7, що підтверджується копіює Заказу №17007-RiP-2 від 26.06.2017 та Ескіз №17007 від 26.06.2017 р.

Згідно наданих суду стороною Відповідача - фотокарток Лісового кладовища ділянки НОМЕР_3 вбачається, що на могилі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 встановлені пам'ятні споруди (пам'ятники), що встановлюються на могилах та увічнюють пам'ять про померлих. На могилі померлої мати позивача ОСОБА_5 відсутня намогильна споруда, зокрема пасатна споруда,а лише хрест.

Доводи Відповідача проте, що жодні права позивача не порушені підлягають відхиленню, оскільки Позивач зазначила, що не отримала згоду користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання) - ОСОБА_4на встановлення намогильної споруди (пам'ятнику) матері ОСОБА_5. Стороною Відповідача не надано та не спростовано доводи сторони Позивача про відсутність згоди на встановлення намогильної споруди.

Статтею 55 Конституції України, передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Доводи представника відповідача про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту не ґрунтуються на законі, оскільки, відповідно до ст.. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їйКонституцією або законом.

З огляду на викладене, врахувавши встановлені обставини, що ОСОБА_1, яка є рідноюдонькою померлої бажає встановити намогильну споруду на могилі померлої матері ОСОБА_5, однак відсутня згода користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання) - ОСОБА_4, Позивач має на це право, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 223, 258, 259, 261-265, 268, 280-282, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16 ЦК України; ст. ст. 2, 11, 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 користувачем місця родинного поховання на цвинтарі «Лісове кладовище» (вулиця Крайня, 3 місто Київ, НОМЕР_3).

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у встановленні ОСОБА_1 на цвинтарі «Лісове кладовище» (вулиця Крайня, 3 місто Київ, НОМЕР_3) надмогильної споруди та огорожі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 409, 60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1.

відповідач: ОСОБА_4, АДРЕСА_3).

третя особа: Ритуальна служба спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчог органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Код ЄДР 03358475 бул. Т. Шевченка, 3 м. Київ.

Суддя: