Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3690/18 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 54 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/3690/18 за позовом ОСОБА_1 до Центральної районної лікарні Бердичівського району про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Вдовиченко Т. М., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що працював в ЦРЛ Бердичівського району на посаді інженера з 17 серпня 2016 року на підставі наказу головного лікаря ЦРЛ Бердичівського району № 103-к від 16 серпня 2016 року.

3 травня 2018 року отримав поштою попередження ЦРЛ Бердичівського району, яке датоване 2 квітня 2018 року , про те, що посада інженера підлягає скороченню, а він звільненню за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказав, що в квітні 2018 року знаходився у відпустці, тому фізично не міг бути попереджений про скорочення посади інженера та про своє звільнення, а з 2 травня 2018 року по 23 травня 2018 року знаходився на лікарняному. Будь-яких погоджень в органах влади та органах місцевого самоврядування відповідач про скорочення посади інженера не отримував, натомість це є обов'язковою умовою скорочення посади. Станом на день подання позову його не ознайомили під розпис з наказом про звільнення, копію такого наказу та трудову книжку не видали. 2 квітня 2018 року йому ніхто не пропонував іншу роботу, а про звільнення його повідомлено було лише 3 травня 2018 року, таким чином, двомісячний строк попередження про наступне звільнення сплив лише 3 липня 2018 року. Проте відповідно до повідомлення № 811 від 4 червня 2018 року його було звільнено вже в цей же день, а згідно з повідомленням № 802 від 4 червня 2018 року йому запропоновано посаду кухонного робітника, яка є менш кваліфікованою й не відповідає його освіті та посаді. Проте він був одразу звільнений. Копію наказу про звільнення № 117-к від 4 червня 2018 року та трудову книжку на руки він отримав лише12 липня 2018 року.

З урахуванням викладеного вище, просив визнати незаконними та скасувати наказ головного лікаря ЦРЛ Бердичівського району Мирончука А.П. № 117-к від 4 червня 2018 року про звільнення його з посади інженера та ухвалити рішення, яким поновити його на роботі, а також стягнути з ЦРЛ Бердичівського району на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 5 червня 2018 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Так, вважає безпідставним посилання відповідача на те, що звільнення відбулося з дотриманням двомісячного терміну, а попередження про скорочення посади та майбутнє звільнення йому було надіслано 2 квітня 2018 року засобами поштового зв'язку, оскільки він залишив своє робоче місце без дозволу керівництва. Зокрема, зазначає, що доказів про залишення ним робочого місця, а саме наказів про застосування дисциплінарних стягнень, надано не було.

Окрім того, на думку позивача, судом не з'ясовано, чи дійсно були зміни в організації виробництва, скорочення чисельності або штату, а також, чи пропонувалися працівнику наявні вакантні посади, які відповідають його кваліфікації.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що його звільнення є наслідком упередженого ставлення до нього з боку адміністрації Центральної районної лікарні Бердичівського району. Він не був повідомлений за два місяці про своє звільнення, оскільки у квітні 2018 року перебував у відпустці, а направлення відповідачем такого попередження на адресу місця реєстрації не свідчить про його персональне повідомлення, оскільки він тривалий час не проживає за вказаною адресою, а місцем його фактичного проживання є : АДРЕСА_1. Вказана обставина була відома адміністрації лікарні.

На думку представника відповідача, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, адже при звільненні ОСОБА_1 були дотримані вимоги трудового законодавства. Так, повідомлення про наступне звільнення 2 квітня 2018 було направлене засобами поштового зв'язку на адресу місця його реєстрації, яка була єдиною відомою адміністрації лікарні адресою позивача.

Оскільки зміни у штатному розписі не призвели до збільшення штатних одиниць, й відповідно, до збільшення кошторису, при скороченні посади інженера не потрібна була згода органу місцевого самоврядування.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.40 КзпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КзпП України також передбачено, що звільнення з підстав, передбачених у п.п. 1,2 і 6цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно зі ст. 49-2 КзпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 із 17 серпня 2016 року обіймав посаду інженера Центральної районної лікарні Бердичівського району, що підтверджується наказом головного лікаря від 16 серпня 2016 року за №103-К.

На підставі наказу головного лікаря ЦРЛ Бердичівського району від 1 лютого 2017 року №22-К позивач з 1 лютого 2017 року також працював на умовах сумісництва на посаді завідувача господарством ( 0,25 ставки).

На виконання зауважень Управління Держпраці у Житомирській області, викладених в акті перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, щодо необхідності введення до штатного розпису 1,0 ставки посади інженера з охорони праці 2 квітня 2018 року адміністрацією лікарні виданий наказ про зміни у штатному розписі, а саме, скорочення з 4 червня 2018 року посади інженера та ведення 0,5 ставки посади інженера з охорони праці та 0,5 ставки посади завідувача господарством.

2 квітня 2018 року на адресу місця реєстрації позивача засобами поштового зв'язку було направлене письмове повідомлення про його звільнення з посади інженера із 4 червня 2018 року на підставі п.1 ст.40 КзпП України. Факт направлення даного повідомлення 2 квітня 2018 року підтверджується штампом відділення поштового зв'язку ( а.с.74).

Відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення свідчить про те, що повідомлення про майбутнє звільнення ОСОБА_1 отримав 3 травня 2018 року.

В судовому засіданні також встановлено, що позивач з 2 по 23 травня 2018 року був відсутній на роботі у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю.

Долучені до матеріалів справи довідки №2126 та №2127, видані відповідачем 17 вересня 2018 року, містять інформацію про те, що на час повідомлення позивача про звільнення були вакантні наступні посади: електрогазозварювальник - 0,25 ставки; дезинфектор - 0,25 ставки; юрисконсульт - 0,5 ставки; кухонний робітник 2 розряду - 0,75 ставки; електромонтер - 0,5 ставки; водій вантажного автомобіля - 0,25 ставки; водій санітарного автомобіля - 0,75 ставки. На момент звільнення ОСОБА_1, окрім зазначених посад, вакантними були посади: машиніст котельні сезонна) - 4,5 ставки; слюсар-сантехнік - 0,25 ставки.

Листом від 4 червня 2018 року ОСОБА_1 запропоновано посаду кухонного робітника, від переведення на яку позивач відмовився.

Наказом головного лікаря №117-К від 4 червня 2018 року позивача звільнено з посади інженера на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

ОСОБА_1 відмовився ознайомитись з наказом про звільнення та отримати трудову книжку, про що свідчить акт, складений комісією ЦРЛ 4 червня 2018 року о 9 год. 20 хв.

Окрім того, 4 червня 2018 року, о 15 год. 20 хв. відповідачем складений акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці.

Книга обліку руху трудових книжок містить відмітку про те, що трудову книжку позивач отримав 12 липня 2018 року.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки звільнення ОСОБА_3 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства.

Доводи позивача про те, що він не був повідомлений персонально за два місяці про наступне звільнення, є безпідставним, оскільки спростовуються описом вкладення про направлення такого повідомлення 2 квітня 2018 року засобами поштового зв'язку за адресою місця реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_2

Оскільки трудовим законодавством не передбачена форма попередження працівника про наступне звільнення, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що, направивши 2 квітня 2018 року на адресу позивача письмове повідомлення про його звільнення із 4 червня 2018 року, відповідач дотримався вимог ст.49-2 КзпП України.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про те, що при звільненні позивача не потрібна була згода райдержадміністрації та органу місцевого самоврядування.

Відповідно до Статуту Центральної районної лікарні Бердичівського району головний лікар ЦРЛ, зокрема, складає штатний розпис згідно з чинним законодавством, подає його на затвердження райдержадміністрації за погодженням голови районної ради.

Оскільки зміни, внесені до штатного розпису щодо скорочення посади інженера не призвели до збільшення кошторису, а відбулись в межах фонду оплати праці, головний лікар вправі самостійно вирішувати питання щодо введення до штатного розпису двох посад за рахунок скорочення однієї в межах фонду оплати праці.

Таким чином, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 8 квітня 2019 року.