____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5439/18
Провадження № 2/520/657/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря -Баранової Ю.О.,

представника позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Зарецького І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист порушеного права шляхом солідарного стягнення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором №014/0076/74/73926 від 27.04.2007 року та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору удаваним правочином,

ВСТАНОВИВ:

08.05.2017 року позивач ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду з позовом, який в подальшому було уточнено та просив стягнути з ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (ІПН: НОМЕР_2) на корить AT «Райффайзен Банк Аваль» (Код за ) прострочену заборгованість за Кредитним договором №014/0076/74/73926 від 27.04.2007 року, яка станом на 12.04.2018 року становить 91 946 долари США 67 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить: 2 383 801 грн. 28 коп. Стягнути із ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (ІПН: НОМЕР_2) на користь AT «Райффайзен Банк Аваль» (Код за ) судовий збір у розмірі - 35 757 грн. 02 коп.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що відповідно до Кредитного договору № 014/0076/74/73926 від 24 квітня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було надано громадянину ОСОБА_4 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 214 928 доларів США на до 27.04.2021 року із сплатою 14,1 % річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом та всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. В забезпечення належного виконання умов кредитного договору було укладено Договір поруки 014/0076/74/73926-1 від 27 квітня 2007 року, згідно якого ОСОБА_6 виступила поручителем Відповідача-1 і взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням Відповідача - 1, що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов'язань. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України та умов договору поруки Відповідач-2 несе солідарну відповідальність з Відповідачем-1 перед Позивачем на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги банку. Через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, заборгованість за кредитним договором становить 91 946, 67 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день складання позовної заяви становить 2 383 801, 28 гривень.

Ухвалою судді від 11.06.2017 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання.

08.08.2018 року представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив прийняти до провадження суду зустрічний позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору удаваним правочином.

Як вбачається з позовних вимог, ОСОБА_4 просить визнати кредитний договір №014/0076/74/73926 від 04.05.2006 року, укладений між ОСОБА_4 та АПП «Аваль» (теперішня назва «ПАТ «Райффайзен банк Аваль») - удаваним правочином. Визнати кредитний договір № 014/0076/74/7392 від 04.05.2006 року, укладений між ОСОБА_4 та АПП «Аваль» (теперішня назва «ПАТ «Райффайзен банк Аваль») укладеним в Національній валюті України в сумі 1 085 386, 04 гривень на умовах, визначених в договорі.

Ухвалою суду від 08.08.2018 року було прийнято до провадження суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору удаваним правочином та об'єднано в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про захист порушеного права шляхом солідарного стягнення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/0076/74/73926 від 27.04.2007 року.

Також в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив витребувати з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» оригінал всієї кредитної справи за кредитним договором № 014/0076/74/73926 від 27.04.2007 року, укладеним між ОСОБА_4 та АПП «Аваль» (теперішня назва «ПАТ «Райффайзен банк Аваль»).

Ухвалою суду від 08.08.2018 року вказане клопотання задоволено та представником позивача у судовому засіданні надано для огляду оригінал кредитної справи.

В ході судового засідання, яке відбулось 01.10.2018 року, представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, в якому, посилаючись на неповноту документів, що містяться в кредитній справі, просив витребувати у позивача наступні документи: копію належно завіреної кредитної справи по кредитному договору № 014/0076/74/73926 від 27.04.07р; оригінал документу первинної бухгалтерської документації перерахунку кредиту в безготівкову форму в сумі 214 928 00 тис. дол. США на поточний рахунок позичальника, відкритий на день отримання кредиту; Оригінал документу первинної бухгалтерської документації, що підтверджує факт видачі кредитних коштів в сумі 214 928 00 тис. дол. США. готівкою, через касу, згідно кредитного договору № 014/0076/74/73926 від 27.04.2007р.; Заяву на відкриття поточного рахунку в національній (іноземній )валюті від 27.04.2007р.(Оригінал); Витяг з книги реєстрації відкритих рахунків (які були відкриті на ім'я ОСОБА_4 в той день 27.04.2007р.) передбаченої Постановою правління НБУ України „ Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України зазначення строків зберігання від 8.12.2004р.№601,зареєстровано в Мінюсті України 24.12.2004р.№1646/10245, із змінами і доповненнями внесеними постановою правління НБУ Від 29.11.2010р.№515; Належним чином завірену виписку з поточного рахунку (рахунків),як в національній валюті так і в іноземній валюті від дати підписання кредитного договору від 27.04.2007р .-по теперішній час, - на ім'я ОСОБА_4; Виписку або довідку про рух коштів по рахунку каси за 27.04.2007р. з первинними документами стосовно боржника гр. ОСОБА_4; Касові документи за 27.04.2007р. стосовно гр. ОСОБА_4; Оборотно-сальдову відомість за 27.04.2007р.стосовно гр. ОСОБА_4 в якій було видано Кредит; Відомість касових документів за 27.04.2007р. стосовно гр. ОСОБА_4; Зведену довідку про касові обороти за 27.04.2007р. стосовно гр. ОСОБА_4; Документальне підтвердження та мотивоване пояснення, щодо виконанням банком ч.ч.2,4 ст.11.Закону України про захист прав споживачів №1023-1011 від 12.05.1991р.,ст..2 Закону України Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами №979-/у від 19.06.2003р.

Ухвалою суду від 01.10.2018 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 задоволено в повному обсязі.

13 грудня 2018 року представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив призначити судово-економічну експертизу, проте у задоволенні даного клопотання судом було відмовлено у зв`язку з його безпідставністю та не наданням з боку позивача за зустрічним позовом будь-яких доказів оплати боргу, квитанцій тощо, які могли б спростувати вимоги первісного позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судове засідання з'явився представник позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Зарецький Ілля Геннадійович, який позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, у задоволенні зустрічного прозову просив відмовити, вказуючи на його безпідставність.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, від його представника ОСОБА_7 до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, вимоги зустрічного позову підтримав, у задоволенні первісного позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_6, яка згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області змінила своє прізвище на «Панфілова», у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 слід відмовити, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами врегульовані положеннями Цивільного Кодексу України щодо кредитного договору та поручительства.

В судовому засіданні встановлено, що 27 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту, та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 014/0076/74/73926, згідно умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом: 214 928 доларів США 00 центів (Двісті чотирнадцять тисяч дев'ятсот двадцять вісім доларів США 00 центів) строком до 27.04.2021 року, а Позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 14,1 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

Перед укладенням та підписанням Кредитного договору, Позичальник звернувся до Банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі «1. Відомості про кредит» власноручно зазначив відповідну суму кредиту, яку має намір отримати, та обрав валюту долари США - «дол.».

Своїм підписом під відповідним документом Позичальник засвідчив, що ознайомлений з діючим законодавством України, що регламентує відношення банка та клієнта, а також з умовами надання та повернення кредиту (заява - анкета позичальника)..

Також на аркуші справи 20 тому першого міститься документ під назвою Гарантії, в якому позичальник підтвердив згоду дружини на отримання кредиту саме у розмірі 215 000 доларів США на строк 168 місяців зі сплатою 12,85%.

Кредитор надав Позичальнику кредитні кошти на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування ( п. 3.1. Кредитного договору).

Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 3.2 Кредитного договору шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів Кредитора з позичкового рахунку Позичальника на його поточний рахунок з можливістю: подальшої видачі готівки через касу Кредитора, безготівкової оплати наданих платіжних документів (доручень) Позичальника, (копія виписки по рахунку додається).

Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.3. Кредитного договору).

Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов'язався забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених Кредитним договором: щомісячно, до 10 (десятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. Кредитного договору та остаточне погашення кредиту до 27.04.2021 року (включно) на рахунок, визначений п. 4.1. Кредитного договору (або відповідно Графіку погашення заборгованості у випадку, якщо не зазначено у Договорі рахунків); щомісячно, до 10 (десятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитним договором.

Відповідно до умов п. 5.5. п. 6.5. Кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов'язань, Кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а Позичальник зобов'язався, на вимогу Кредитора, здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, відповідно до умов Кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту

В пункті 8.1. Кредитного договору Позичальник засвідчив та гарантував, що всі умови Кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, а саме: Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин, він спроможний здійснити Кредитний договір і виконати зобов'язання по ньому, оскільки він не має обмежень у право та дієздатності. До того ж, Позичальник гарантував, що жодним чином не обмежений законом, іншим нормативно - правовим актом, судовим рішенням або іншим передбаченим чинним законодавством способом в своєму праві укладати Кредитний договір та виконувати усі умови, визначені в ньому.

Також, згідно п. 8.2. Кредитного договору сторони погодили і те, що з укладенням цього Договору Сторони досягли згоди усіх істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього Договору.

А в п. 8.3. Кредитного договору Позичальник гарантував, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе він. Крім того, позичальник засвідчив що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одинці України може призвести до значних збитків та погіршення його фінансового стану.

Сторони дійшли згоди, що будь-яке порушення Позичальником умов Кредитного договору повинно розглядатись як істотне порушення Договору, яке надає право Кредитору у порядку, передбаченому цим Договором та/або діючим законодавством України, незалежно від встановлених Договором строків виконання зобов'язань, вимагати від Позичальника повернення Кредиту (п. 8.4. Кредитного договору).

Відповідно до п. 9.1. Кредитний договір набуває чинності з часу його підписання Сторонами та скріплення печаткою Кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості Позичальника за Кредитним договором (суми кредиту, процентів за користування, комісій, неустойок, відшкодування можливих збитків).

Крім того, матеріали справи містять графік надання кредиту, де вказана сума кредиту у розмірі 214 928 доларів США, який підписаний особисто позичальником та вказано, що договір ним прочитаний, його умови та правові наслідки зрозумілі, підпис під цим договором виконана ОСОБА_4 особисто (т.1, а.с.29-34).

Також між сторонами була підписана низка Додаткових угод до вказаного кредитного договору, підписання яких також, на думку суду, свідчить про згоду позичальника з умовами кредитного договору.

Так, 10 липня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої, Сторони домовились п. 1.4. Кредитного договору викласти в новій редакції, відповідно до якої процентну ставку за користування кредитом встановлено 12,85% річних (т.1, а.с.35).

В подальшому, 23 вересня 2013 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 014/0076/74/73926/81-1-0-00/5998, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, у зв'язку з чим Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції в Додатках № 1 та № 2 (т.1, а.с.36-38).

Окрім того, 17 червня 2014 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду № 014/0076/74/73926/81-1-0-00/7752, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, у зв'язку з чим Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції в Додатках № 1 та № 2.

Як вбачається з вказаної додаткової угоди, у п.2.1. сторонами була зафіксована фактична заборгованість позичальника за кредитним договором у розмірі 155 493,85 доларів США (т.1, а.с. 39-42).

Відповідно до п. 1. Додаткової угоди строк кредиту збільшено на 36 календарних місяців, у зв'язку з чим, пункт 1.2. було викладено в новій редакції, датою остаточного погашення кредиту визначено 27 квітня 2024 p.. Строк кредиту складає 204 місяці.

Також на підставі Додаткової угоди з 17.06.2014 р. фактичну заборгованість за сумою Кредиту збільшено на суму Заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення Заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів Позичальнику. Також тимчасово, на період з 15.07.2014 р. до 14.01.2015 р. Сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми Кредиту та змінити строк його сплати відповідно до Графіку повернення Кредиту та сплати інших платежів, що є додатком до Додаткової угоди.

Відповідно до п. 4. Додаткової угоди тимчасово, на період з 17.06.2014 р. до 14.12.2014 р. (включно) Сторони домовились встановити процентну ставку за користування кредитом у розмірі 8,00 % річних. Після 14 грудня 2014 р. проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки передбаченої п. 1.4. Кредитного договору.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди якщо протягом вищезазначеного строку Позичальник прострочив виконання своїх грошових зобов'язань за Кредитним договором на більш ніж 30 календарних днів, процентна ставка, передбачена пунктом 4 Додаткової угоди, припиняє застосовуватися і проценти за Кредитом розраховуються за процентною ставкою, визначеною у пункті 1.4. Кредитного договору, з 31 календарного дня з дати прострочення. При цьому Позичальник зобов'язаний протягом вищезазначеного 30- денного строку з'явитися до Кредитора (його підрозділу) і підписати новий Графік погашення Кредиту та інших платежів за Кредитним договором.

Крім того, згідно п. 7 цієї Додаткової угоди Позичальник підтвердив, що перед укладенням цієї Додаткової угоди він був повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовану сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 p.), що підтверджується підписом Позичальника про його ознайомлення з Умовами кредитування, які є невід'ємною частиною цієї Додаткової угоди, та не має зауважень, претензій щодо наявної інформації. Надана Позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною, своєчасною.

Також сторонами був погоджений та підписаний графікт погашення кредиту та сукупна вартість кредиту (т.1, а.с. 43-47).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за Кредитним договором Банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, за ч.2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний виплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору 27 квітня 2007 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено Договір поруки № 014/0076/74/73926-1, відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням Боржника, що виникають з умов Кредитного договору № 014/0076/74/73926 від 27.04.2007 року в повному обсязі цих зобов'язань

Відповідно до умов п. 1.3. договору поруки сторони встановили, що зобов'язання Поручителів перед Банком є безумовними і для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених договорами поруки та Кредитним договором - не потребують.

Згідно умов п. 2.1. та п. 3.1. договору поруки сторони встановили, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

Пізніше, 17 червня 2014 року між Банком та Поручителем було укладено новий Договір поруки № б/н, відповідно до умов якого, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, у зв'язку з чим Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції в Додатках № 1 та № 2.

Проте, всупереч вимогам п. 5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов'язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.

У зв'язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору, несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, на адресу Позичальника та Поручителя було направлено вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань за Кредитним договором за вихідними № 114/5-117349 та № 114/5-117351 від 16.04.2018 року, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість.

Однак, вимоги Кредитора не були виконані, заборгованість не погашена

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК в разі солідарного обов'язку Відповідачів (солідарних Відповідачів) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх Відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, згідно абз. 2 ч. 2 тієї ж статті ЦК - солідарні Відповідачі залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Ст. 554 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено Договором поруки.

Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Суд зазначає, що Кредитний Договір, Додаткові угоди та Договори поруки оформлені згідно вимог цивільного законодавства, скріплені підписами працівника Банку та печатками з однієї сторони і підписами Відповідачів з іншої, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його укладення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.

З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідачі, підписавши кредитний договір, додаткові договори та договори поруки, встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави Позика, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу на те, що позивачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак, це не призвело до повного погашення боргу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 12.04.2018 року заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором складає: 216 772 долари США 90 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить: 5 620 035 грн. 13 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 155 675 долари США 65 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 4 036 033 грн. 20 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом: 32 384 долари США 00 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 839 584 грн. 73 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі - 61 097 долари США 25 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 1 584 001 грн. 93 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками: 59 562 долари США 67 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 1 544 216 грн. 54 коп.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач суму пені не стягує, та просить стягнути лише заборгованість за Кредитним договором № 014/0076/74/73926 від 27.04.2007 року, яка станом на 12.04.2018 року становить 91 946 долари США 67 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить: 2 383 801 грн. 28 коп.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення..

Таким чином суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення первісного позову і стягнення солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прострочену заборгованість за Кредитним договором № 014/0076/74/73926 від 27.04.2007 року, яка станом на 12.04.2018 року становить 91 946 долари США 67 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату ухвалення рішення (100 дол. США = 2800.8502 грн.) становить: 2 574 506, 76 гривень.

Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 35 757, 02 гривень.

Що стосується вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Перш за усе, слід зазначити, що резолютивна частина зустрічного позову містить вимоги щодо кредитного договору від 04.05.2006 року, який в матеріалах справи взагалі відсутній.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_4 вказує на те, що згідно п. 1.1 Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 214 928 дол. США, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії, але по факту кредит був виданий в відділенні банку в національній валюті - гривні.

Стверджує, що Банк не мав права надавати йому, резиденту України, кредит в іноземній валюті для розрахунків цією валютою з іншим резидентом України, бо згідно ст. 3 Декрету КМУ «Про систему валютного контролю» № 15-93 від 1993 року, національна валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України.

Таким чином, позивач вважає, що вказаний кредитний договір є удаваним правочином, оскільки насправді був вчинений з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дійсності, а саме: надання кредиту в національній валюті України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про безпідставність тверджень позивача за зустрічним позовом, з огляду на наступне.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Нормами ст..ст. 626, 627 встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Водночас, за змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до приписів ЦК України, зокрема ст. 16 цього Кодексу, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину удаваним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу його удаваності.

В свою чергу, позивач, оспорюючи дійсну мету укладення спірного договору Кредиту, вказує на його удаваність, посилаючись при цьому на отримання ним грошових коштів у гривні.

Згідно з частиною 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Частиною 2 цієї статті передбачено, що якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року за №9, зокрема у її п. 25 роз'яснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто, воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).

Відтак істотними умовами кредитного договору, що визначені законом, є предмет, сума, строк повернення і розмір процентів.

Підписання ОСОБА_4 кредитного договору, який містить усі зазначені істотні умови, є доказом ознайомлення з його предметом та усіма умовами та погодження з ними.

Та обставина, що отримані позивачем кредитні кошти були одразу проконвертовані в національну валюту України, не дає підстав вважати, що кредит надавався у гривні, оскільки у кредитному договорі чітко зазначено, що валютою кредиту є долар США, а з огляду на відсутність у відповідача індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу переведення кредитних коштів у гривню відповідає вимогам частини 1 статті 524, частини 3 статті 533 ЦК України і Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Наявні в матеріалах цивільної справи повідомлення про умови кредитування, кредитна заявка, підписані позивачем, що беззаперечно свідчать про те, що позивач звертався до банку з метою отримання кредиту саме в доларах США.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу.

Натомість статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15.02.2011 № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 09.11.2004 за № 1429/10028).

Згідно з пунктом 1.5. цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15.02.2011 № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій).

Відтак надання та одержання кредиту в іноземній валюті і сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що договірні права та обов'язки сторін є достатньо збалансованими і справедливими по відношенню до позичальника. В договорі передбачено обов'язок банку надати позичальнику кредит у встановленій сумі, що кореспондує з обов'язком позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у встановлені договором строки і узгоджується з вимогами статті 1054 ЦК України та відповідає економічній сутності кредитного договору.

Відповідно до положень статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору... Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим частина 2 цієї норми допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом встановлено, що сторони кредитного договору погодили, що валютою кредиту є долар США, а відтак, конвертація сплачених позивачем у національній валюті сум у долари США за курсом відповідної валюти на день платежу узгоджується з вимогами чинного законодавства та не суперечать ним і жодним чином не свідчить про удаваність умов договору, оскільки у разі зростання курсу національної валюти України по відношенню до долара США валютні ризики поніс би банк.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено удаваності умов Кредитного договору № 014/0076/74/73926 від 27.04.2007 року.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У ст. 212 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст. ст.., 2, 15, 203, 215, 235, 526, 554,611, 612,1050, 1054 ЦК України,ст. ст. 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист порушеного права шляхом солідарного стягнення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/0076/74/73926 від 27.04.2007 року - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_3) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 НОМЕР_4) на корить Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (Код за , юридична адреса: м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9) прострочену заборгованість за Кредитним договором № 014/0076/74/73926 від 27.04.2007 року, яка станом на 12.04.2018 року становить 91 946 долари США 67 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату ухвалення рішення становить: 2 574 506, 76 гривень.

Стягнути із ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_3) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 НОМЕР_4) в рівних частках на корить Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (Код за , юридична адреса: м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9) судовий збір у розмірі - 35 757 грн. 02 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», про визнання кредитного договору удаваним правочином - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 18 січня 2019 року.