Ухвала

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 515/943/18

провадження № 61-47878ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М., (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

15 червня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 не в повній мірі та поза межами обумовленого строку виплатив йому борг за куплений виноград, вів себе грубо та зухвало, коли ОСОБА_3 просив його сплатити борг, чим завдав останньому моральних страждань.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений строк ухвала про залишення позовної заяви без руху не виконана, визначені недоліки заяви не усунуті в повному обсязі.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 липня 2018 року залишено без змін.

01 грудня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 липня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що розглядаючи його позовну заяву, суд першої та апеляційної інстанції порушили норми процесуального права та безпідставно визнали його позовну заяву неподаною та повернули без розгляду.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних рішень.

15 червня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він в кінці вересня 2017 року продав ОСОБА_4 виноград, за який останній розраховувався частинами, та обіцяв розрахуватися повністю в кінці лютого 2018 року. ОСОБА_4 не в повній мірі та поза межами обумовленого строку виплатив йому борг за куплений виноград, вів себе грубо та зухвало, коли ОСОБА_3 просив його сплатити борг, чим завдав останньому моральних страждань.

Ухвалою судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 червня 2018 року подану позовну заяву було залишено без руху у зв'язку з її невідповідністю вимогам статей 175, 177 ЦПК України. У вказаній ухвалі позивачу надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Копія ухвали судді від 20 червня 2018 року про залишення позовної заяви без руху було надіслано позивачу на адресу, зазначену у позові.

На виконання даної ухвали 3 липня 2018 року позивач подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 було визнано неподаною та повернуто позивачу. Оскільки, позивач не в повному обсязі усунув недоліки позовної заяви які були вказані в ухвалі суду від 20 червня 2018 року, а саме: позовна заява не містила - повне прізвище, ім'я та по батькові відповідача, його ідентифікаційний номер за наявності, або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, належне та повне місце проживання чи перебування відповідача, поштовий індекс, відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, куди можливо було б направити судову повістку про виклик до суду; не вказано зміст позовних вимог; не було зазначено ціну позову та обґрунтований розрахунок сум, які позивач просив стягнути з відповідача, відповідно до вимог підпунктів 3, 4 частини 3 статті 175 ЦПК України.

Судом районного суду було роз'яснено позичу, що відповідно до частини 7 статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Таким чином, апеляційний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ухвала Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 липня 2018 рокупостановлена судом з додержанням вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що її доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 липня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв