"17" січня 2019 р. Справа № 363/244/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Котлярової І.Ю.

за участі секретаря: Палій Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду із заявою про забезпечення позову. В обґрунтування якої зазначив, що звернувся до суду із даною заявою до подання позовної заяви до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 6 022 843, 29 грн. Пояснив, що 26.02.2007 року між ВАТ «Український професійний Банк», правонаступником, якого є ПАТ «Український професійний Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 126, відповідно до умов якого банком було надано останній кредит у вигляді відкличної кредитної лінії з лімітом заборгованості 157 640, 00 доларів США на умовах щомісячної сплати процентів за користування кредитними коштами із розрахунку 12% річних та повного повернення кредиту в строк до 10.02.2022 року. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17.12.2010 року по справі № 2-3897/10 було задоволено позовні вимоги Банку та стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитом в розмірі 987 286,12 грн. та 1820,00 грн. судових витрат. 19.06.2017 року старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві було винесено постанову про повернення вказаного виконавчого листа стягувачеві через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. На нерухоме майно, належне ОСОБА_3 , яке є предметом іпотеки звернути стягнення неможливо з огляду на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому рішення залишається невиконаним. В свою чергу Банк відступив йому ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_3 Передбачене вказаним договором про відступлення прав вимог за кредитним договором право вимоги до ОСОБА_3, як до боржника було визначене у сумі 87 655,71 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.09.2017 року складало 2 275 039,35 грн. Зазначив, що згідно частини 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Таким чином, оскільки кредитні кошти було отримано ОСОБА_3 для придбання житла під час перебування в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, таким чином у відповідача солідарно з ОСОБА_3 виник обовязок щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на майно відповідачу на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Пояснив, що у випадку, якщо не вжити захід по забезпеченню позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача в межах ціни позову на яке може бути звернуте стягнення, то це може призвести до того, що відповідач відчужить своє майно, яке вже розміщене на сайті з продажу нерухомості за ціною, яка є нижчою за ринкову вартість квартири, внаслідок чого, рішення суду щодо стягнення суми заборгованості не буде виконане, а тому враховуючи великий розмір заборгованості, відсутність у відповідача та третьої особи іншого майна, на яке можливо звернути стягнення просив суд накласти арешт в межах ціни позову на все майно ОСОБА_2 в тому числі і на кватиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; заборонити ОСОБА_2 та субєктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо даної квартири, а також заборонити останньому вчиняти будь-які дії, спрямовані на реєстрацію місця проживання та/або перебування будь яких осіб в зазначеній квартирі. Застосовувати зустрічне забезпечення вважає за недоцільне, оскільки відповідач намагатиметься ухилитися від сплати заборгованості, зокрема шляхом відчуження квартири.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своїй заяві заявник просить суд накласти арешт на квартиру належну ОСОБА_2, але жодних документів на підтвердження обґрунтування у необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову суду не надано, як і не доведено неможливість виконання рішення суду, у майбутньому. Разом з тим, заявником не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову, а також не надано підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, окрім цього, позивачем не надано пропозицій щодо зустрічного забезпечення, що на думку суду, унеможливлює виконання дій по забезпечення позову, у зв'язку з чим в задоволенні заяви про забезпечення позову до пред'явлення позову слід відмовити.

Відповідно до викладеного, та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», статтями 149-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя І.Ю. Котлярова