Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2019 Справа №607/22572/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі в спрощеному позовному провадженні цивільну справу № 607/22572/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та додаткових витрат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась в суд зі вказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 У ньому просить стягувати з останнього по 2'000 гривень аліментів, щомісячно, на сина ОСОБА_3, а також додаткові витрати в сумі 1'540,65 гривень, щомісячно. В обґрунтування цих вимог зазначає, що відповідач ухиляється від виконання свого обовязку утримувати дитину, а тому з нього слід стягувати аліменти. Також ОСОБА_4 вказує на те, що дитина потребує додаткових коштів на лікування, належне харчування та проведення лікувальних процедур. Такого роду витрати позивач вважає додатковими. Їх місячний розмір складає 1'540,65 грн., виходячи з середньої вартості аналогічних товарів та послуг у місцевості де проживає відповідач.

ОСОБА_1 відзив не подав.

У судове засідання позивач не зявилась, подавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності у якій зазначає, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов частково визнав. Вказав, що готовий сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом. Щодо стягнення додаткових витрат, то він заперечив її мотивуючи це неможливістю проконтролювати цільове використання таких виплат. Зазначає, що на даний момент він вдруге одружився, має мінливий дохід. В літню пору він складає від трьох до чотирьох тисяч гривень за місяць.

Суд, заслухавши пояснення відповідача , всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке:

суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, або витребуваний судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України).

11 листопада 2010 року в сторін народився син ОСОБА_3. Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-АП № 197284; актовий запис № 26, здійснений у Александрівській сільській раді Червоногвардійського району Автономної Республіки Крим.

Дитина проживає разом із матір'ю.

Ні позивачем, ні відповідачем не надано документів, за допомогою яких можна було б охарактеризувати їхнє фінансове (матеріальне ) становище.

Незважаючи на це, відповідно до частини 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Однак такої домовленості між позивачем та відповідачем не досягнуто, тому слід врегулювати ці відносини рішенням суду та стягувати з останнього аліменти на утримання дитини.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частини 1 ст. 183 Сімейного кодексу України).

Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суми прожиткового мінімуму на 2019 рік встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII. Відповідно до цього закону, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, у період з 01 січня 30 червня 2019 року, становить 2'027 грн.

Згідно вимог частин 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову <…>.

За таких обставин, враховуючи приписи статті 182 Сімейного кодексу України, керуючись принципом диспозитивності, зважаючи на фінансові потреби дитини,матеріальне становище відповідача, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення із останнього на користь позивача аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі 2'000 грн., щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини, за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Надані позивачем довідка від 15 жовтня 2018 року № 02-48/661 та виписка із медичної карти пацієнта, котрий отримує медичну допомогу в стаціонарних умовах № 7744, котра охоплює період з 09 по 17 липня 2018 року, суд до уваги не бере з наступних міркувань:

15 квітня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон № 1207-VII).

Він визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. (частина 1 ст. 2 Закону № 1207-VII).

Відповідно до статті 3 Закону № 1207-VII, для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Датою початку тимчасової окупації, згідно частини 2 ст. 1 Закону № 1207-VII визначено 20 лютого 2014 року.

Надані позивачем та вказані вище довідка та виписка, видані органами та посадовими особами Автономної Республіки Крим у 2018 році, тобто на тимчасово окупованій території України.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закон № 1207-VII визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Відповідно до частини 3 ст. 9 Закон № 1207-VII, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно з частиною 1 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Таким чином і довідка від 15 жовтня 2018 року № 02-48/661, і виписка із медичної карти пацієнта, котрий отримує медичну допомогу в стаціонарних умовах № 7744, є недійсними, не створюють правових наслідків, а тому відкинуті судом.

Щодо вимоги ОСОБА_5 про стягнення з відповідача додаткових витрат, то у цьому питанні суд вважає за необхідне зазначити таке:

справді, статтею 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Ця норма права закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Заявляючи про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрати позивач посилається на необхідність забезпечити йому належне харчування.

Такі витрати входять до переліку тих, які необхідні для належного утримання сина і зобовязані покриватись за рахунок аліментів, котрі будуть стягуватись з ОСОБА_2

Також позивач зазначає про те, що їх з відповідачем син хворіє і потребує коштів на лікування. Ця обставина може бути підставою для стягнення додаткових витрат у випадку якщо вона буде доведене перед судом.

Однак позивач цього не зробила.

В порушення частини 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України вона не надала допустимих, достовірних та достатніх доказів, котрі підтверджували б наявність захворювань у ОСОБА_6, рівня їх складності, призначень лікарів щодо систем лікування та її фактичної, або прогнозованої вартості.

Відповідно до частини 4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким наслідком, на думку суду, може бути можливість відмови у задоволені позову, якщо сторона проігнорує подачу суду доказів підставності її вимог.

Отже у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача додаткових витрат слід відмовити у звязку з недоведеністю.

Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в користь держави слід стягнути 704,8 грн. судового збору.

Керуючись статтями 4, 13, 141, 258, 259, 264, 265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та додаткових витратзадовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4 Крим, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, аліменти на неповнолітню дитину сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, в твердій грошовій сумі 2'000 (дві тисячі) грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 23 січня 2019 року.

Реквізити сторін:

-ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

-ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4 Крим, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Головуючий суддяОСОБА_7