ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Херсон

справа № 668/9357/15-ц

провадження № 22-ц/819/345/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( суддя-доповідач)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 нарішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 06 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частку земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_6 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання права власності на земельну ділянку, виділ майна в натурі та виділення земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що на підставі судового рішення, яке набрало чинності, за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано право власності за кожним на 1/8 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано в установленому законом порядку.

Інша частина домоволодіння належить ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання, який приватизував земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 420 кв.м.

Посилаючись на те, що внаслідок набуття ними, позивачами, права власності на 1/8 частину за кожним в домоволодінні, в силу ст.120 ЗК України до них перейшло право на отримання у власність по 1/8 частки земельної ділянки, яка була набута відповідачем в порядку приватизації.

З підстав передбачених ст. 364, 377 ЦК України, ст. 88, 120 ЗК України, ОСОБА_7, ОСОБА_6 просили суд визнати за кожним з них право власності на 1/8 частину земельної ділянки загальною площею 420 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1; виділити у їх власність відповідно до розміру належної їм частки, а саме, 1/4 частину домоволодіння та ј частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

В ході судового розгляду справи позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_6 звернулися до суду із заявою про залишення частини позовних вимог без розгляду.

Ухвалою суду від 11.07.2016 року позовна заява ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_8 в частині позовних вимог про виділ позивачам у власність з домоволодіння АДРЕСА_1, житлові, господарські та допоміжні споруди відповідно до розміру належної їм частки, а саме ј, та про виділ позивачам у власність із земельної ділянки площею 420кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, земельної ділянки, яка відповідає розміру належної їм частки залишено без розгляду, згідно до поданої ними заяви.

У зв'язку з відчуженням частки в домоволодінні, ОСОБА_7 звернулася до суду із заявою про залишення її позовних вимог щодо визнання за нею права власності на 1/8 частину земельної ділянки загальною площею 420 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без розгляду.

Ухвалою суду від 10.12.2016 року позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_8 в частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_7 права власності на 1/8 частину земельної ділянки загальною площею 420кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 залишено без розгляду.

У зв'язку з набуттям за договором дарування права власності на 1/8 частину домоволодіння, ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог та просив суд визнати за ним право власності на ј частину спірної земельної ділянки.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на ј частину земельної ділянки загальною площею 420 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги той факт, що позивач ОСОБА_6 (первісні позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6.) відмовилися від виділення своєї частки із домоволодіння, що є безпосередньою умовою при вирішені питання про виділення земельної ділянки. Також безпідставним є посилання суду першої інстанції на приписи ч.1 ст. 120 ЗК України, оскільки вказана правова норма не регулює спірні відносини, оскільки у наведеній редакції діє лише з листопада 2009 року в той час як право позивачів на частку у спірній будівлі виникло ІНФОРМАЦІЯ_3 в зв?язку із смертю їхнього чоловіка та батька ОСОБА_9 у якого, в свою чергу, право на частку у зазначеному нерухомому майні виникло ІНФОРМАЦІЯ_1 в зв?язку із смертю його матері ОСОБА_10 Крім того, земельна ділянка, на якій розташований будинок, позивачам на праві власності не належала, до спадкової маси не входила і в порядку спадкування спадкоємцями кожного із них не передавалася.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_10, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина, яку у встановленому законом порядку прийняли чоловік померлої - ОСОБА_8 та її син ОСОБА_9.

На час відкриття спадщини, до складу спадкового майна входив житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями: сараєм, літньою кухнею літ. »Б».

Рішенням виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради № 124 від 12.10.2007 року були прийнятті до експлуатації самочинно збудовані будівлі та 15.10.2010 року видано свідоцтво про право власності на 1/1 частку домоволодіння АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_8.

13 листопада 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_5 набув право власності на 1/1 частку домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням Херсонської міської ради від 29.06.2010 року №1574 ОСОБА_5 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0, 0420 га, розміщена в АДРЕСА_1 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, видано державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку НОМЕР_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9. З заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися його спадкоємці - дружина ОСОБА_7 та син ОСОБА_6. До складу успадкованого майна входила частка в домоволодінні АДРЕСА_1, яку спадкодавець прийняв після смерті матері - ОСОБА_10, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки одноособовим власником домоволодіння був визнаний ОСОБА_8, який передав своє право власності за договором довічного утримання ОСОБА_5, спадкоємці ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом за захистом порушених прав.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 29 червня 2011 року у справі № 22ц-2545/2011 було частково скасоване рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12.04.2011 р. , а саме, вчастині визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного 13 листопада 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в частині набуття ОСОБА_5 права власності на 1/4 частину житлового будинку під літ. «Б», сараю літ. «В», туалету літ. «Г»навісу літ. «Д» домоволодіння АДРЕСА_1 та в частині визнання за ОСОБА_7, ОСОБА_6 право власності на 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 за кожним, що складається з житлового будинку літ.»Б» загальною площею 47,3 кв. м., сараю літ. «В», туалету літ. «Г», навісу літ. «Д» права власності і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Ухвалою від 02 березня 2012 року апеляційний суд надав роз'яснення про те, що із спадкової маси успадкованого майна виключено житловий будинок під літ. «Б», сарай літ. «В», туалет літ. «Г», навіс літ «Д», тим самим визнано за ОСОБА_7, ОСОБА_6 право власності на 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 за кожним, яке складається з житлового будинку літ «А» загальною площею 63,2 кв.м., огорожі № 3,4 та валопроводу №2.

Отже за судовим рішенням за ОСОБА_7, ОСОБА_6 визнано право власності за кожним на 1/8 частину в житловому будинку літ «А» загальною площею 63,2 кв.м , огорожі № 3,4 та валопровід №2, а не в цілому домоволодінні АДРЕСА_1.

На підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 19.11.2016 року ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_6 прийняв в дар 1/8 частку у праві власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. За умовами укладеного правочину 1/8 частка у праві власності на домоволодіння належала дарувальнику на підставі рішення Суворовського районного суду від 12.04.2011 року, рішення Апеляційного суду Херсонської області від 29.06.2011 р. та ухвали апеляційного суду від 02.03.2012 року.

Таким чином, на час постановлення судового рішення співвласниками домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 ( позивач у справі) та ОСОБА_5 ( відповідач).

При цьому позивач набув право власності лише на ј частку в житловому будинку літ «А» загальною площею 63,2 кв.м , огорожі № 3,4 та валопровід №2.

Зазначені обставини сторони визнають та не оспорюють.

Предметом даного позову є визнання права власності на ј частку земельної ділянки загальною площею 420 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Задовольняючи заявлені вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з прийняттям ОСОБА_6, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 спадщини після померлого ОСОБА_9 у них виникло право на 1/4 частку земельної ділянки на якій розташований спірний будинок, яка з моменту отримання ОСОБА_8 державного акту є об'єктом права власності.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, право позивача на частку у спірній будівлі виникло ІНФОРМАЦІЯ_3 в зв'язку зі смертю його батька ОСОБА_9, у якого, в свою чергу, право власності на частку у зазначеному нерухомому майні виникло ІНФОРМАЦІЯ_1 в зв'язку зі смертю його матері ОСОБА_10

На час смерті первісного спадкодавця ОСОБА_10 земельна ділянка перебувала в користуванні власників цього домоволодіння, а відтак до її спадкоємців за законом перейшло саме право користування частиною земельної ділянки.

Ні ОСОБА_10 , ні ОСОБА_9 земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, на праві власності не належала, до спадкової маси не входила і в порядку спадкування кожного із них не передавалася.

Перехід права на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруди регулює ст. 120 ЗК України, яка в редакції яка діяла на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3) передбачала, що якщо житловий будинок, будівля чи споруда розміщені на земельній ділянці, наданій в користування, що в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земе6льної ділянки на якій вони розміщені та частини ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

На умовах які зазначені в ст. 120 ЗК України відбувся перехід права позивача на користування земельною ділянкою через реалізацію ним права на спадщину.

Зважаючи на предмет та підстави заявленого позову, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на частину земельної ділянки пропорційно до його частки у праві власності на будівлю, оскільки за життя спадкодавці ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не оформили у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку на якій розташоване домоволодіння, то і у спадкоємців не виникло право власності частину земельної ділянки, оскільки земля не була об'єктом спадкування і не входила до спадкової маси.

Враховуючи наведене, заявлені вимоги є необґрунтовані, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог.

При цьому слід зазначити, що позивач не позбавлений права на отримання у власність земельну ділянку у передбачений законом спосіб в позасудовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374,376382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

РішенняХерсонського міського суду Херсонської області від 06 вересня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частку земельної ділянки відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 04 квітня 2019 року

Суддя Т.Г. Чорна