Постанова

Іменем України

15 січня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1249/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва

про відмову у відкритті провадження

в складі судді Притули Н.Г.

від 19 вересня 2018 року

по справі №761/35472/18 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Громадської організації «Товариства сприяння обороні України»,

треті особи: Підприємство об'єднання громадян «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України ім. О.К. Антонова», Києво-Святошинська районна державна адміністрація України,

про визнання статуту недійсним та скасування запису,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 як начальник Підприємства об'єднання громадян «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України імені О.К. Антонова» (далі - Підприємство, Аероклуб) звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Товариства сприяння обороні України» (далі - ГО «ТСО України»), в якому просив визнати недійсним статут Підприємства в редакції від 15.02.2010 та скасувати запис про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даного статуту.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що статут підприємства в редакції від 15.02.2010 було прийнято з порушенням вимог законодавства, а тому такий статут підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Як на підставу скасування ухвали суду посилався на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що спір виник з корпоративних відносин, оскільки він не є та не був учасником, засновником, акціонером, членом, власником Громадської організації «Товариства сприяння обороні України» або Підприємства об'єднання громадян «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України ім. О.К. Антонова».

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

Відповідач та треті особи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Треті особи - Підприємство об'єднання громадян «Центральний аероклуб Товариства сприяння обороні України ім. О.К. Антонова», Києво-Святошинська районна державна адміністрація України, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача та третіх осіб.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами виник з корпоративних відносин, а тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне, між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (частини перша, третя статті 167 Господарського кодексу України).

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» №13 від 24.10.2008 (далі - Постанова) роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання установчих документів господарського товариства недійсними господарським судам необхідно розмежовувати правову природу статуту та установчого (засновницького) договору товариства. Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Вирішуючи питання про те, чи є корпоративним спір, пов'язаний із визнанням недійсними рішень загальних зборів товариства, судам необхідно враховувати суб'єктний склад учасників спору та підстави, якими обґрунтовується відповідна вимога. Справи у спорах про визнання недійсними рішень органів управління господарського товариства за позовом особи, яка не є акціонером або учасником товариства, у тому числі таким, що вибув, не належить до спорів, що виникають з корпоративних відносин (п. 17 Постанови).

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що слід розмежовувати між собою справи про визнання недійсними установчих документів та справи про визнання недійсними рішень органів управління господарського товариства, оскільки справи про визнання недійсними установчих документів господарського товариства належать до спорів, що виникають з корпоративних відносин, а справи про визнання недійсними рішень органів управління господарського товариства належить розглядати в цивільному судочинстві.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГО «ТСО України», в якому просив визнати недійсним статут Підприємства об'єднання громадян «Центральний аероклуб ТСО України імені А.К.Антонова» в редакції від 15.02.2010 та скасувати запис про реєстрацію даного статуту.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним акту, який визначає правовий статус юридичної особи, тобто статуту.

Крім цього, ОСОБА_1 в позовній заяві зазначив, що визнання недійсним статуту матиме наслідки вимагати від власника Аероклубу компенсації завданої моральної шкоди, у зв'язку із тим, що тривалий період часу він був змушений здійснювати свої повноваження на підставі незаконного правовстановлюючого документу.

Таким чином, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом права правомочності, передбаченого статутом.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спір у даній справі відноситься до корпоративних спорів, а тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що позивач не є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, а тому справа підсудна суду загальної юрисдикції, оскільки суб'єктний склад учасників справи має значення при вирішенні питання у справі про визнання недійсним рішення товариства, а у справі, що переглядається вирішується питання про визнання недійсним статуту, а не рішення органів управління господарського товариства.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай