ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1107/18
РІШЕННЯ

ІМНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2019 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., при секретарі судового засідання Дудки В.В., за участі представника відповідачів ОСОБА_1, розглянувши в залі суду, у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

Встановив:

15.08.2018 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся представник Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки:

- земельної ділянки площею 0,0572 га переданої для ведення садівництва, кадастровий номер: .02.300.0150, розташованої на території кст «Райдуга» Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, участок № 125; право власності якої Іпотекодавцю належить на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 639.

- садового будинку № 125 загальною площею 282,4 кв.м, розташованого за адресою: с. Єлизаветівка Петриківський район Дніпропетровська область, право власності якого Іпотекодавцю належить на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2007, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 150 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 105/6-9-7 від 01.02.2007 в розмірі 103289,21 доларів США, а саме: за кредитом 54634,02 доларів США, за відсотками 48655,19 доларів США на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

Також просить стягнути солідарно з відповідачів витрати, які складаються з судового збору в розмірі 40790,19 грн.

В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що 01.02.2007 між позивачем АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту № 105/6-9-7, відповідно до умов якого банк (Кредитор) надав відповідачу (Позичальнику) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 74250,00 доларів США зі сплатою 12,7 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 31 січня 2027 року.

Тобто, позивач зобовязання за Договором виконав, надавши позичальнику кредит.

У порушення умов Договору, позичальник ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 23.04.2018 має заборгованість за кредитом в розмірі 54634,02 доларів США, за відсотками 48655,19 доларів США.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним Договором, між Кредитором АКБ «Укрсоцбанк» та Іпотекодавцями, якими є відповідачі було укладено Іпотечний Договір № 105/24-11-7 від 01.02.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим № 152, відповідно до умов якого Позичальник ОСОБА_2 та майновий Поручитель ОСОБА_3 передають Кредитору в іпотеку нерухоме майно, яке складається з: земельної ділянки площею 0,0572 га переданої для ведення садівництва, кадастровий номер: .02.300.0150, розташованої на території кст «Райдуга» Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, участок № 125; садового будинку № 125 загальною площею 282,4 кв.м, розташованого за адресою: с. Єлизаветівка Петриківський район Дніпропетровська область, що належить Іпотекодавцю на підставі правовстановлюючих документів.

Представник позивача вказує, що відповідно до п. 4.1 Іпотечного Договору, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема у випадку невиконання основного зобовязання. У разі порушення Іпотекодавцем основного договору та/або умов Іпотечного Договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень основного зобовязання за кредитним Договором та/або зобовязань, передбачених Іпотечним Договором, у тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимог. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного Договору.

На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору відповідачам банком було направлено Вимогу, а саме повідомлення про усунення порушень, проте така вимога відповідачами не виконана.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачами зобовязання стосовно умов повернення кредиту, Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останніх за рахунок предмету іпотеки, а тому звертається до суду з даним позовом.

До позовної заяви подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

16.10.2018 ухвалою суду відкрите загальне позовне провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

21.02.2019 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, однак спрямував до суду письмове клопотання, згідно якого вимоги позову підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі, справу розглянути у його відсутність на підставі наявних доказів у справі (а.с.169).

Представник відповідачів адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у повному обсязі, зокрема застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

Також, згідно поданого відзиву на позовну заяву, зазначає, що відповідачі позовні вимоги АТ«Укрсоцбанк» не визнають, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та обставинах справи, відповідно до наступного.

Позовні вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості заявлені позивачем без урахування 3-х річного строку позовної давності для стягнення заборгованості із тіла кредиту та процентів, а тому позивачем пропущено позовну давність щодо стягнення кредитної заборгованості. Оскільки позовна давність сплинула щодо основної вимоги стягнення грошових коштів, вона сплинула і щодо додаткової вимоги звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до ст. 266 ЦК України.

Разом з тим, зауважує на тому, що позивачем не враховано, що умовами спірного кредитного договору передбачено автоматичне дострокове припинення строку дії кредитного договору, та початок перебігу строку позовної давності обраховується саме з цієї дати. Так, згідно з пунктом 4.5 Кредитного договору в разі невиконання позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Згідно з пунктом 7.4 Договору у разі настання обставин, визначених п.п. 2.13.3, 3.2.3., 4.4, 5.4 цього Договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно позичальник зобов'язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції.

Вказує, що одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із правовою позицією Верховного суду України у справі № 6-2875 цс 15 від 02.11.2016, у справі № 6-1174 цс 16 від 23.11.2016, якщо кредитор змінює на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Згідно із ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути задоволена, якщо сплив строк позовної давності щодо основної вимоги- стягнення кредитної заборгованості за договором.

Позичальник ОСОБА_2 не заперечує факту того, що ним не виконувались умови кредитного Договору та не було здійснено жодних платежів, починаючи з 23.01.2012, а тому за визначенням пункту 4.5 кредитного Договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 24.03.2012.

У зв'язку з чим, право вимоги у АТ«Укрсоцбанк» виникло з 24.03.2012 й протягом трьох років від цієї дати позивач мав звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

ОСОБА_4 не скористався вказаним правом, звернувся із відповідним позовом до суду лише у липні 2018 року.

Після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, а всі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню. Ідетничною є правова позиція Верховного Суду України у справі за № 6-1174 цс 16 від 02.11.2016, у справі № 6-900 цс 16 від 16.11.2016 у аналогічних справах, рішенням якого у задоволенні ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено у повному обсязі через пропуск строків давності.

За навединих обставин позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості, нарахованої у розмірі 103289,21 доларів США задоволенню не підлягає, оскільки спливла позовна давність до основної вимоги із стягнення кредитної заборгованості по тілу кредиту та процентам.

Просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача АТ«Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріалами справи встановлено, що 01.02.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір кредиту № 105/6-9-7, відповідно до умов якого банк (Кредитор) надав відповідачу (Позичальнику) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 74250,00 доларів США зі сплатою 12,7 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 31 січня 2027 року.

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником прав та обов'язків Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», в той же час Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» створеного в організаційно - правовій формі відкритого акціонерного товариства, відповідно до рішення Загальних Зборів акціонерів від 26.04.2018 року, що підтверджується копією Статуту АТ «Укрсоцбанк».

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 кредитних зобов'язань, 01.02.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 був укладений Іпотечний Договір № 105/24-11-7, посвідчений приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим № 152, відповідно до умов якого Позичальник ОСОБА_2 та майновий Поручитель ОСОБА_3 передають Кредитору в іпотеку нерухоме майно, яке складається з: земельної ділянки площею 0,0572 га переданої для ведення садівництва, кадастровий номер: .02.300.0150, розташованої на території кст «Райдуга» Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, участок № 125, право власності якої Іпотекодавцю належить на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 639; садового будинку № 125 загальною площею 282,4 кв.м, розташованого за адресою: с. Єлизаветівка Петриківський район Дніпропетровська область, право власності якого Іпотекодавцю належить на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2007, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 150.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк чи інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)( ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору.

Отже, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що повязані за такими договорами.

Свої зобов'язання позивач виконав цілком і в обумовлений у договорі термін.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зі штампу на поштовому конверті, в якому позовна заява надійшла до суду, вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» предявив позов 07 серпня 2018 року (а.с. 50-51).

При цьому судом встановлено, що за пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Крім того, згідно з пунктом 7.4 кредитного договору, у разі настання обставин, визначених п. п. 3.2.3, 4.4., 4.5., 5.4. цього Договору, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов'язаний погасити Кредит, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту та нараховані штрафні санкції.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такої зміни.

Боржник не сплачував кредит та проценти за користування ним з 24 січня 2012 року (останній платіж здійснений 23 січня 2012 року).

Протягом наступних 60 календарних днів позичальник не виконував обов'язки, передбачені пунктами 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору.

Відповідач заявив про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Таким чином виходячи з того, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 23 січня 2012 року; відповідно до пункту 4.5 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, через 60 днів; обов'язок відповідача погасити кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти та штрафні санкції, також настав через 60 днів після сплати боржником останнього платежу, однак не був виконаний. З огляду на ці обставини суд приходить до висновку, що право на позов про стягнення несплачених сум за кредитним договором виникло в позивача через 60 днів після сплати боржником останнього платежу наступного дня після порушення боржником зобов'язання за кредитним договором, проте позивач звернувся до суду з позовом лише 07 серпня 2018 року, тобто зі спливом позовної давності, установленої нормами статті 257 ЦК України.

У відповідності до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3 та ч. 4 ст.267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

При цьому, строк позовної давності не переривався, що вбачається з письмового розрахунку заборгованості станом на 23.04.2018, який був наданий до суду позивачем.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Поряд з викладеним необхідно звернути увагу на те, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Отже, позовна давність повязується із судовим захистом субєктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право.

Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне субєктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобовязаної особи.

Тому у задоволенні позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельної ділянки площею 0,0572 га переданої для ведення садівництва, кадастровий номер: .02.300.0150, розташованої на території кст «Райдуга» Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, участок № 125; садового будинку № 125 загальною площею 282,4 кв.м, розташованого за адресою: с. Єлизаветівка Петриківський район Дніпропетровська область, слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір у звязку з відмовою у задоволенні заявлених вимог суд залишає за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264, 265 ЦПК України, суд

Ухвалив:

В задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 5 квітня 2019 року.

Суддя ОСОБА_7