РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кравець І.А.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

(Справа № 285/572/19, провадження у справі № 2/0285/470/19)

розглянув у підготовчому судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ автомобіля, що являється спільною сумісною власністю подружжя

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року до суду звернулась позивачка ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останнього на свою користь компенсації вартості 1/2 частки автомобіля НОМЕР_1.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час перебування в шлюбі, якій було розірвано в березні 2018 року, ними було придбано автомобіль НОМЕР_1, якій є їхньою спільною сумісною власністю, в звязку з чим вона має право на 1/2 частку вказаного автомобіля.

Позивач керуючись ст.ст. 63, 65, 70 Сімейного кодексу (далі СК) та посилаючись на те, що оскільки автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, являється неподільною річчі, а також те, що відповідачем було відчужено автомобіль без її згоди не в інтересах сімї, просить суд позов задовольнити.

Відповідач відзив на позовну заяву не направляв.

В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав та не заперечував в його задоволенні.

Вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали в справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення, зокрема у разі визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Встановлено, що з 10 серпня 2007 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, якій було розірвано на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/718/18 від 26 березня 2018 року /а.с.4/.

Під час шлюбу сторони придбали спірний автомобіль НОМЕР_2, якій було зареєстровано на відповідача ОСОБА_1, якій останній відчужив після розірвання шлюбу без згоди позивачки ОСОБА_1 Зазначені обставини в судовому засіданні визнавались сторонами по справі, про що ними було зазначено в своїх поясненнях.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до статей 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи або з вартості, що погоджується подружжям.

Під час розгляду справи, сторони заявили, що ними в добровільному порядку погоджено вартість автомобіля НОМЕР_2, яка складає 106 582 (сто шість тисяч пятсот вісімдесят дві) грн., про що ними було подано письмові заяви.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 має право на компенсацію, виходячи з загальної вартості вказаного автомобіля 106 582 грн., а саме 1/2 частину його вартості, що складає 53 291 грн.

Розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні, у порядку встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Встановлено, що позивачем при поданні позову було сплачено 790 грн., а тому враховуючи, що відповідачем позовні вимоги було визнано до розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що позивачці з державного бюджету підлягає поверненню 395 грн. судового збору.

Також керуючись ст. 141 ЦПК України враховуючи визнання позову відповідачем, добровільне погодження ним вартості автомобіля, а також його ставлення до розгляду справи та думку позивачки щодо стягнення з відповідача понесених нею судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати в сумі 2135 грн., які складаються з 1750 грн. витрат на правову допомогу та 385 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 82, 141, 142, 200, 206, 265, 268, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ автомобіля, що являється спільною сумісною власністю подружжя задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП, місце реєстрації: вул. Центральна, 47 с. Лучиця, Новоград-Волинського району Житомирської області) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНКОПП місце реєстрації: вул. Центральна, 47 с. Лучиця, Новоград-Волинського району Житомирської області) компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля НОМЕР_2, якій є спільною сумісною власністю подружжя,у розмірі 53 291 (пятдесят три тисячі двісті девяносто одна ) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2135 грн., які складаються з 1750 грн. витрат на правову допомогу та 385 грн. судового збору.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНКОПП) 395 грн. судового збору, сплаченого по квитанції № 70 від 14.02.2019 року, оригінал квитанції перебуває в матеріалах цивільної справи № 285/572/19.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд.

Повний текс рішення виготовлено 09 квітня 2019 року.

Головуючий