Ухвала

11 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 404/6897/17

провадження № 61-6483ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, ухвалену у складі колегії суддів: Письменного О. А., Дуковського О. Л., Черненка В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про скасування рішення суду, стягнення заборгованості за комунальні послуги, стягнення коштів за проведення ремонтних робіт та повернення речей,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування рішення суду, стягнення заборгованості за комунальні послуги, стягнення коштів за проведення ремонтних робіт та повернення речей.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що він з 16 травня 1997 року по 28 червня 2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу, йому як інваліду ІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС були виділені державні кошти для придбання житла, з розрахунку 13,65 кв.м на одну особу. 21 вересня 1998 року він придбав за 10 000,00 грн у ОСОБА_4 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 47,4 кв.м. Залишок коштів від придбання даної квартири, ним був витрачений на проведення ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1, в якій він проживав разом із сім'єю. Рішенням Кіровського районного суду від 21 березня 2016 року зобов'язано його не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_2 Ѕ частиною квартири АДРЕСА_3 та передати їй ключі від вхідних дверей. Вважає ухвалене судове рішення незаконним, оскільки судом не було враховано, що спірна квартира не є об'єктом спільної сумісної власності, так як придбана за державні кошти та є його приватною власністю. Відповідач та її син у квартирі не проживають, відмовляються здійснювати оплату за комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість. Зазначає, що попередніми судовими рішеннями безпідставно відмовлено йому у задоволені його зустрічних позовів щодо поділу майна, а саме: чотирьох телевізорів, чотирьох килимів, пральної машини, швейної машини, м'якого куточка, дверей броньованих, холодильника «Норд», мікрохвильової пічі, пилососа, настінного газового котла, душової кабінки, а також у стягненні коштів, які були витрачені ним на здійснення ремонту в квартирі АДРЕСА_1. Крім того, не погоджується з судовим рішенням щодо поділу гаражу, що розташований на території громадської організації автолюбителів «Дружба», як такого, що не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З урахуванням викладеного, просив:

скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2016 року, ухваленого у справі № 404/4335/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та заборону вчиняти дії;

зобов'язати відповідача погасити заборгованість за комунальні послуги;

стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти у розмірі 60 000,00 грн за проведений ремонт у квартирі АДРЕСА_2 у

м. Кіровограді та повернути йому речі й одяг;

скасувати рішення суду про поділ гаражу та визнати недійсним реєстраційне свідоцтво на право власності за ОСОБА_2 на Ѕ частину спірної квартири.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 серпня 2018 року залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від

26 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з підстав недоведеності заявлених вимог.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 60 000 грн 00 коп., яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00*100=192 100).

Крім того, було заявлено вимоги немайнового характеру (скасування ухвалених судових рішень та повернення речей).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про скасування рішення суду, стягнення комунальної заборгованості, стягнення коштів за проведення ремонтних робіт та повернення речей, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик