Номер провадження: 22-ц/813/2738/19
Номер справи місцевого суду: 520/7340/15-ц
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 у справі за поданням старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Луняченка В.О., 19 грудня 2017 року в м. Одеса,

встановила:

На виконанні у Другому Київському ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження за виконавчим листом №520/7340/15-ц, який виданий Київським районним судом м. Одеси 21 жовтня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» грошових коштів на суму 7883,29 дол. США та 41162,06 грн.

У грудні 2017 року державний виконавець в рамках даного виконавчого провадження звернувся до суду з поданням про обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі території України (а.с.69). В обґрунтування вказаного подання посилався на те, що на момент звернення боржник ОСОБА_2 заборгованість за виконавчим листом не погашає, грошові зобов'язання між стягувачем ПАТ «Марфін Банк» та боржником ОСОБА_2 не врегульовані. На підставі наведеного просив вирішити питання стосовно обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі території України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року подання старшого державного виконавця Другого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта для виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНН НОМЕР_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом №520/7340/15-ц виданим 21 жовтня 2015 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором № 00064R25 від 04 серпня 2008 року на загальну суму 7 883,29 доларів США та 41 162,06 гривень (а.с. 91).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року скасувати (а.с. 97-98).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що заборгованість за кредитним договором частково погашена боржником, що підтверджується копіями розпоряджень та копією повідомлення, долучених до апеляційної скарги. Вказане свідчить про те, що апелянт не ухиляється від сплати заборгованості та підстави для обмеження його у праві виїзду за межі України були відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі території України боржника ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містили доказів стосовно виконання останнім рішення суду, а вказане слугувало підставою для задоволення подання державного виконавця.

Проте, з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2015 року позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00064R25 від 04 серпня 2008 року на загальну суму 7 883,29 доларів США та 41 162,06 гривень з яких: поточна заборгованість за кредитом - 6 910,40 доларів США, заборгованість за відсотками - 972,80 доларів США, заборгованість за пенею по несплаті основного боргу - 22 965,53 гривень, заборгованість за пенею за несплату відсотків - 16 595,85 гривень, штраф за невиконання прийнятих зобов'язань 1 600,68 гривень (а.с. 65).

На підставі вказаного рішення Київським районним судом м. Одеси 21 жовтня 2015 року виданий виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_2

Постановою державного виконавця від 17 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження за вищенаведеним виконавчим листом (а.с.71).

В рамках виконавчого провадження державним виконавцем з'ясована інформація стосовно того, що боржник мешкає за адресою, що зазначена у виконавчому документі. Пенсію не отримував, що підтверджується відповіддю Пенсійного фонду України № від 24 листопада 2017 року (а.с. 78). Відповідно до довідки ДФС України інформація стосовно ОСОБА_2 щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня (а.с.77). З довідки ДФС України вбачається, що платник податків з податковим номером НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, на обліку в органах ДПС не перебував (а.с. 76). Відповідно до довідки ПФУ відомості відносно боржника про працевлаштування за трудовими та цивільно-правовими договорами, відсутні (а.с.79). Транспорті засоби за боржником не зареєстровані. З інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за боржником зареєстрована квартира АДРЕСА_1, яка перебуває в іпотеці відповідно до договору іпотеки № 1001 від 04.08.2008 року (а.с.80-81).

23 листопада 2017 за адресою мешкання боржника державним виконавцем було здійснено вихід для перевірки майнового стану та встановлено відсутність боржника, про що складено відповідний акт, та залишено виклик на прийом до державного виконавця на 27 листопада 2017 року (а.с.82).

27 листопада 2017 року боржник з'явився на прийом до державного виконавця, ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, про що свідчить відповідна розписка боржника і 01 грудня 2018 року ним була проведена перша проплата за виконавчим листом у розмірі 2000 грн.(а.с. 73).

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За змістом ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду - до виконання зобов'язань.

Таким чином, обмеження особи у праві виїзду є свого роду санкцією, яка може бути застосована у разі ухилення особи від виконання зобов'язання, зокрема виконання судового рішення.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування тимчасового обмеження у праві виїзду є встановлений факт умисного ухилення боржника від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Матеріали справи на час постановлення оскаржуваної ухвали не містили доказів умисного ухилення боржника від виконання зобов'язання. Державний виконавець, звертаючись з поданням, обґрунтовував свої вимоги лише відсутністю у ОСОБА_2 будь-яких видів доходу, наявність у боржника нерухомого майна, на яке постановою від 17 листопада 2015 року було накладено арешт та оголошено заборону його відчуження, та наявність заяви стягувача ПАТ «Марфін Банк» про застосування вказаного заходу до боржника, яка містила посилання на те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов'язання за рішенням суду, проте, доказів на підтвердження вказаної обставини в порядку ст. 81 ЦПК України стягувачем надано не було. Таким чином, суд першої інстанції помилково та передчасно дійшов висновку стосовно наявності підстав для задоволення подання державного виконавця

Натомість, апелянтом до апеляційної скарги було додано копію листа Другого Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 16 жовтня 2018 року, з якого вбачається, що станом на 16 жовтня 2018 року сума, яка була утримана за виконавчим документом, становила 20 000 грн., з яких 1980 грн. виконавчого збору та 200 грн - витрати виконавчого провадження (а.с.104).

Крім того, в судовому засіданні боржник пояснив, що заборгованість почав погашати лише з моменту, коли дізнався про існування виконавчого провадження, тобто з 27 листопада 2017 року (а.с. 73). Незначний розмір платежів, як пояснив ОСОБА_2, зумовлений тим, що на даний момент він офіційно непрацевлаштований, має низький рівень доходу та виконує рішення суду, зважаючи на свою платоспроможність.

З вищенаведеного вбачається та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 не ухиляється від виконання зобов'язання за рішенням суду та частково погасив заборгованість за кредитним договором за виконавчим листом, а тривалий термін не сплачував кошти через те, що не був обізнаний про існування виконавчого провадження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що суд помилково не врахував, що матеріали справи не містять доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язання за рішенням суду та безпідставно обмежив боржника у праві виїзду за межі території України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд розглянув подання державного виконавця без наявності доказів належного сповіщення ОСОБА_2 про слухання справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що про слухання справи державний виконавець був сповіщений належним чином та розгляд подання здійснювався у його присутності, що підтверджується телефонограмою №300 від 13 грудня 2017 року та протоколом судового засідання від 19 грудня 2017 року (а.с. 86, 89-90). Законодавством не передбачена необхідність повідомлення боржника про судовий розгляд подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі території України, а отже вказана обставина не є підставою для визнання оскаржуваної ухвали постановленою з порушенням норм матеріального права з цих підстав.

За таких обставин, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за територію України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі території України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 05 квітня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе