Справа № 149/2348/18
Провадження № 22-ц/801/520/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Робак М.В. в порядку спрощеного позовного провадження у місті Хмільник Вінницької області, зі складенням його повного тексту 04 січня 2019 року,

у справі № 149/2348/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедра нива» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі,

встановив:

У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальність «Щедра нива» (далі - ТОВ «Щедра нива») звернулося в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро» (далі - ТОВ «Ступник-агро»), ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 лютого 2018 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,4962 га, строком на 10 років. Даний договір зареєстрований у Хмільницькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19 жовтня 2009 року за № 45. Тому, на думку позивача, його дія закінчується в жовтні 2019 року. Однак позивачу стало відомо, що 03 лютого 2018 року між відповідачами укладено договір оренди тієї ж земельної ділянки, тому просить визнати цей договір недійсним.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 січня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 03 лютого 2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Ступник-агро» щодо земельної ділянки, площею 3,4962 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, зареєстрований 28 лютого 2018 року за № 25104698.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ «Ступник-агро» на користь ТОВ «Щедра нива» судові витрати в розмірі 1762 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки згідно договору від 02 лютого 2008 року, сторони у відповідному розділі договору погодили строк його дії - 10 років, погодили також припинення дії договору саме у разі закінчення строку, на який його було укладено (п. 37 договору ), строк оренди земельної ділянки (існування права оренди земельної ділянки) не може починатися раніше за строк дії договору оренди такої земельної ділянки, та закінчуватися раніше строку, на який його укладено. Тобто, строк дії договору земельної ділянки починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладення, відтак він чинний протягом 10 років з дня державної реєстрації, тому зазначення терміну його дії - 02 лютого 2018 року не відповідає вимогами статей 631, 759, 760, 792 ЦК України, статті 31 Закону України «Про оренду землі» та змісту договору від 02 лютого 2008 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір земельної ділянки був зареєстрований в період дії договору оренди землі, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, що порушує право оренди цієї земельної ділянки ТОВ «Щедра нива», тому він має бути визнаний недійсним, відповідно до положень статей 203, 215, 640 ЦК України, статті 125 ЗК України, статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі».

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Ступник-агро» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що сторони договору оренди землі від 02 лютого 2008 року визначили остаточну дату терміну його дії - 02 лютого 2018 року. При цьому, визначення кінцевої дати терміну дії договору оренди землі не суперечить принципу свободи договору та положенням Закону України «Про оренду землі». Отже після 02 лютого 2018 року договір оренди землі від 02 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Щедра нива», припинив свою дію.

ТОВ «Щедра нива» та ОСОБА_3 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У судовому засіданні представник ТОВ «Ступник-агро» адвокат Гурба М.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ТОВ «Щедра нива» адвокат Липень С.В. просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_3 про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, однак до суду не з'явилась.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Частина 3 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині вирішення матеріально-правових вимог відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Щедра нива» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,4962 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (а.с.8-10), яка належить ОСОБА_3 згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 (а.с.14-15).

Згідно з п. 8 договору оренди земельної ділянки від 02 лютого 2008 року, договір укладено на 10 років і діє до 02 лютого 2018 року. Після закінчення строку договору орендар має право переважне право поновлення його на новий строк.

Відповідно до п. 37 договору, його дія припиняється у разі, зокрема закінчення строку, на який його було укладено.

Як вбачається з п. 43 договору оренди земельної ділянки від 02 лютого 2008 року, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір оренди від 02 лютого 2008 року зареєстровано у Хмільницькому районному відділі Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК» 19 жовтня 2009 року за № 45.

Сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, що орендується, 02 лютого 2008 року (а. с. 16).

03 лютого 2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Ступник-агро» укладено договір оренди земельної ділянки б/н, згідно якого ОСОБА_3 передала в оренду ТОВ «Ступник-агро» земельну ділянку НОМЕР_5, кадастровий номер НОМЕР_3 (а. с. 27-28).

Вказаний договір зареєстровано 28 лютого 2018 року (а. с. 11, зворот, а. с. 31).

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини з оренди землі є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до частини п'ятої статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, тобто після державної реєстрації, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16 та від 07 червня 2017 року у справі № 6-872цс17, а також постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №702/764/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі №704/1413/16-ц.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до частин першої-третьої, п'ятої, шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований в період дії договору оренди землі, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, що порушує право оренди цієї земельної ділянки ТОВ «Щедра нива», оскільки одна й та ж сама земельна ділянка не може бути об'єктом оренди двох договорів, укладених з різними орендарями, тому наявні правові підстави для визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, оскільки він укладений у період дії попереднього договору.

Якщо Закон містить вимогу державної реєстрації договору як умову набуття ним чинності, то договір набуває чинності з моменту його відповідної реєстрації. В договорі оренди від 02 лютого 2008 року його сторонами визначено, що він набуває чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з моменту реалізації такої вимоги цього договору. Відповідач на момент здійснення позивачем його права оренди спірної земельної ділянки на підставі договору оренди від 02 лютого 2008 року не відкликала своєї згоди на узгоджені умови, що підтверджується її підписом, цього договору. Тому договір оренди від 02 лютого 2008 року в силу визначених його сторонами умов та зазначених норм права набув чинності з моменту державної реєстрації права оренди позивача - 19 жовтня 2009 року, а отже, строк в 10 років закінчується з 19 жовтня 2019 року. Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року справа №696/1880/15-ц.

При цьому, правові висновки Верховного Суду викладені в постанові від 26 вересня 2018 року №328/1578/17, на які посилається скаржник, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки даний спір не стосується зміни строку дії договору, узгодженого сторонами, при його укладанні. Строк дії договору оренди земельної ділянки від 02 лютого 2008 року узгоджений сторонами та становить 10 років і розпочався з моменту його державної реєстрації (19 жовтня 2009 року), що відповідає фактичній домовленості сторін, засвідченій в договорі.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки цей висновок ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи.

Проте, суд першої інстанції, розподіляючи судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України, не звернув уваги на те, що стягнення судових витрат у солідарному порядку чинним законодавством не передбачено, у зв?язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, а витрати понесені позивачем за подання позовної заяви стягненню з відповідачів в рівних частинах.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв?язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат, то понесені у зв?язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро» задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 січня 2019 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої в АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_6, виданий Хмільницьким МРВ УМВС України у Вінницькій області 01 серпня 1996 року, ІПН НОМЕР_2) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро» (, с. Ступник, вул. Польова, 1, Хмільницького району Вінницької області) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедра нива» (, с. Клітенка, вул. Т. Г. Шевченка, 1А, Хмільницького району Вінницької області) судові витрати в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн , тобто по 881 грн з кожного.

В іншій частині рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 02 січня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв?язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро».

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник