Справа № 545/1491/15-ц
Провадження № 4-с/545/17/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2019 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.

при секретарі Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

Стягувачка у березні 2019 року звернулася до суду з зазначеною скаргою, в обгрунутування якої посилалася на те, що на виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.09.2015 року по цивільній справі №545/1491/15-ц, Полтавським районним судом 17.09.2015 року виданий виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 23.05.2015 року, який звернутий до виконання та відкрито виконавче провадження. При ознайомленні 13.03.2019 року з матеріалами цивільної справи №545/1491/15-ц дізналася, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 16.11.2015 року ВП №48863019. Посилалася на те, що під час виконання рішення суду не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа.

Просила поновити строк для подання скарги, оскільки про зазначене рішення державного виконавця дізналася 13.03.2019 року.

У судовому засіданні стягувачка та її представник заяву про поновлення строку для подання скарги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України проти поновлення процесуального строку заперечував, посилаючись на те, що стягувачу відомо було про хід виконавчого провадження. У звязку з тим, що рішення суду без участі боржника виконати неможливо, державним виконавцем 16.11.2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку листом від 16.11.2015 року №654/20.1/10 направлено сторонам виконавчого провадження, в т.ч. і ОСОБА_1 Відповідно скаржнику було відомо про існування зазначеної вище постанови державного виконавця, а тому строк оскарження дій державного виконавця пропущено. Скаргу просили залишити без розгляду.

Представник Департаменту охорони здоровя Полтавської обласної державної адміністрації у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду із скаргою на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просив відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 24.09.2015 року вказано ідентифікатор для доступу до матеріалів виконавчого провадження, внесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень через мережу Інтернет. Таким чином в силу вимог ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) ОСОБА_1 мала змогу і зобовязана знайомитись з матеріалами виконавчого провадження.

Представник Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи в судовому засіданні у задоволенні заяви про поновлення строку для подання скарги просив відмовити, посилаючись на те, що стягувачу було достовірно відомо про спірне рішення, оскільки вона неоднаразово знайомилась із матеріалами кримінального провадження, яке було відкрите за поданням державного виконавця, яке, згідно з законом, могло бути направлене до органів поліції за наявності постанови про закінчення виконавчого провадження .

Представник Полтавської обласної ради в судовому засіданні заперечувала проти поновлення процесуального строку з аналогічних підстав.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що заява про поновлення строку для подання скарги задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 16.11.2015 року виконавче провадження по виконанню виконавчого листа за №545/1491/15-ц, виданого 17.09.2015 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 23.05.2015 року, закінчено; копію рішення 16.11.2015 року №654/20.1/10 направлено сторонам виконавчого провадження (а.с.116-118).

Одночасно державним виконавцем в порядку ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» 16.11.2015 року №654/0.1/10 до правоохоронних органів внесено подання (повідомлення) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності по факту умисного невиконання рішення суду (а.с.12-13).

Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження, у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

У правовій позиції у справі № 6-1422цс17 Верховний Суд України зазначив, що «відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_3 проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03)». Як зауважив Європейський суд з прав людини у п. 41 рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" - "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Пояснення стягувачки про те, що про існування оскаржуваного рішення дізналася лише 13.03.2019 року під час ознайомлення з матеріалами справи, тобто, більш, ніж через 3 роки, суд не вважає переконливими, оскільки вона не була обмежена у праві щодо ознайомлення з ходом та розглядом виконавчого провадження у розумні інтервали часу, а також не надала доказів того, що вона вживала заходів, щоб дізнатись про його стан, проте з обєктивних причин не могла цього зробити.

Окрім того, обізнаність стягувачки з матеріалами кримінального провадження свідчить про те, що їй було відомо про закінчення виконавчого провадження, оскільки таке подання (повідомлення) правоохоронним органам державний виконавець вносить одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що будь-яких доказів, що вказували б на поважність пропуску строків стягувачкою не надано, тому у задоволенні заяви про поновлення строку для подання скарги слід відмовити на підставі ч.7 ст.127 ЦПК України.

Частиною 2 статті 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст. 126, 127, 259, 260, 449 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1про поновлення строку для подання скарги - відмовити.

Скаргу ОСОБА_1на дії та рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2- залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складений 10.04.2019 року.

Суддя: ОСОБА_4