Справа № 738/198/19
№ провадження 2/738/132/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді: Савченка О.А.

з участю

секретаря: Лях Н.М.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, а саме житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та речей домашнього вжитку. В обґрунтування позову зазначено, що з ОСОБА_2 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 1999 року по 08 грудня 2016 року. Під час шлюбу було придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та речі домашнього вжитку, що знаходяться в даному будинку. Згоди на добровільний поділ майна між ними не досягнуто. Тому просить визнати вищевказане майно спільним майном подружжя та здійснити його поділ.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав неведених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить провести розгляд справи за його відсутності. Повні вимоги визнає в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 1999 року (а.с. 7).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 9).

В період шлюбу сторонами був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (а.с. 12-13), який є об'єктом спільної сумісної власності, що не заперечується сторонами.

Також сторонами за час шлюбу було придбані речі домашнього вжитку, які перелічені в Акті опису майна від 29.11.2018 року, а саме в першій кімнаті будинку (зал): тумба під телевізор, придбана в 2005 році; телевізор Соні, 2005 року випуску; музичний центр Самсунг; ДВД плеєр; диван; палац; тюлі на вікнах 3 шт.; люстра, карнизи 3 шт.; в другій кімнаті (спальні): ліжко двоспальне дубове з ортопедичним матрацом; шафа; комод; доріжка; тюлі; 2 шт.; штори 2 шт.; в третій кімнаті (прихожій): шкільний стіл 2005 року; шафу (купе) 2010 року; люстра; тюль; гардина; в четвертій кімнаті: ліжко полуторне дерев'яне; палац; в кухні: кухонна стінка 2010 року; кухонна раковина; холодильник Самсунг двокамерний 2008 року; кухонний стіл; стільці 4 шт.; плиту газову; витяжка 2007 року; в ванній кімнаті: душова кабіна 2009 року; унітаз; рукомийник з тумбою 2009 року; пральна машина Самсунг на 5,2 кг.; бойлер нагрівач на 50 літрів; котел газовий; дзеркало 2009 року; в холодній кімнаті: шафа кухонна; тюлі 2 шт.; стіл; водяна станція (а.с. 46).

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено - об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно із ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Також, стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.п. 22, 23, 25, 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 79, 81, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя - задовольнити.

Визнати житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя, яке набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час перебування в зареєстрованому шлюбі.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2, зареєстрована АДРЕСА_1, фактично проживає АДРЕСА_2) право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Визнати речі домашнього вжитку, а саме: в першій кімнаті будинку (зал): тумбу під телевізор, придбану в 2005 році; телевізор Соні, 2005 року випуску; музичний центр Самсунг; ДВД плеєр; диван; палац; тюлі на вікнах 3 шт.; люстру, карнизи 3 шт.; в другій кімнаті (спальні): ліжко двоспальне дубове з ортопедичним матрацом; шафу; комод; доріжку; тюлі; 2 шт.; штори 2 шт.; в третій кімнаті (прихожій): шкільний стіл 2005 року; шафу (купе) 2010 року; люстру; тюль; гардину; в четвертій кімнаті: ліжко полуторне дерев'яне; палац; в кухні: кухонну стінку 2010 року; кухонну раковину; холодильник Самсунг двокамерний 2008 року; кухонний стіл; стільці 4 шт.; плиту газову; витяжку 2007 року; в ванній кімнаті: душову кабіну 2009 року; унітаз; рукомийник з тумбою 2009 року; пральну машину Самсунг на 5,2 кг.; бойлер нагрівач на 50 літрів; котел газовий; дзеркало 2009 року; в холодній кімнаті: шафу кухонну; тюлі 2 шт.; стіл; водяну станцію - спільним сумісним майном подружжя, яке набуте ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час перебування в зареєстрованому шлюбі.

В порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2, зареєстрована АДРЕСА_1, фактично проживає АДРЕСА_2) ліжко двоспальне дубове без матраца; шкільний стіл 2005 року; шафу (купе) 2010 року; холодильник Самсунг двокамерний 2008 року; люстру (з першої кімнати будинку).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.А. Савченко