ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/94/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 листопада 2018 року (головуючий суддя Позняк В.М., повний текст рішення складено 05 листопада 2018 року) у цивільній справі № 607/15950/18 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Відкрите акціонерне товариство "Тернопільобленерго" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про відшкодування 41218,34 грн. матеріальної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок ДТП, яке мало місце 09 листопада 2017 року з вини ОСОБА_2, який керував транспортним засобом Renault Master, було пошкоджено автомобіль ГАЗ 3307, належний Заліщицькому району електричних мереж, що є структурним підрозділом ВАТ "Тернопільобленерго", чим заподіяно збитку на суму 41218,34 грн. Вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07 червня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Автомобіль Renault Master, водієм якого був ОСОБА_2, та за участю якого сталася ДТП, належить на праві власності ОСОБА_3

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ВАТ "Тернопільобленерго" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем правомірно заявлено позов до відповідачів, винуватця ДТП та власника транспортного засобу про відшкодування шкоди. Судом І інстанції не забезпечено реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування шкоди завданої безпосередньо особою, яка завдала шкоди - відповідачами, на підставах передбачених статтею 1192 ЦК України. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Лише 16 жовтня 2018 року в судовому засіданні Тернопільського міськрайонного суду за інформацією ОСОБА_2 ВАТ «Тернопільобленерго» стало відомо, що автомобіль «RENAULT Master» д.н.з. НОМЕР_6 був застрахований.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник ВАТ "Тернопільобленерго" апеляційну скаргу підтримала.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи у судове засідання не з"явилися, що згідно ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 12 березня 1999 року Заліщицький район електричних мереж є власником автомобіля ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_4, 1992 року випуску а згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Заліщицький район електричних мереж структурним підрозділом Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго».

Відповідач ОСОБА_3 є власником автомобіля Renault Master, д.н.з. НОМЕР_5, що підтверджується інформацією з Територіального сервісного центру 6145 Регіонального сервісного центру в Тернопільській області МВС України за № 31/19/5/695 від 19 вересня 2018 року.

09 листопада 2017 року на автодорозі Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече зі сторони м. Заліщики в бік м. Чортків Тернопільської області, за участю транспортних засобів "ГАЗ 3307", р.н. НОМЕР_4 та «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_2 сталася ДТП. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_5 загинув, а водій ОСОБА_2 та 4 пасажири автомобіля «ГАЗ» отримали тілесні ушкодження різних ступенів тяжкості, автомобільГАЗ 3307, р.н. НОМЕР_4 зазнав механічних пошкоджень.

Вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07 червня 2018 року у справі №597/321/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно вказаного вироку суду, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до висновку експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 4-290/17 від 23 листопада 2017 року, складеного внаслідок проведення в рамках кримінального провадження № 0000310 від 09 листопада 2017 року експертизи, встановлено, що сума матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля ГАЗ 3307, д.н.з. НОМЕР_4, внаслідок пошкодження КТЗ при ДТП станом на 09 листопада 2017 року може складати: 41218,34 грн.; вартість відновлювального ремонту досліджуваного транспортного засобу без урахування коефіцієнту фізичного зносу деталей КТЗ може становити: 110892,34 грн.; з урахуванням експлуатаційного зносу деталей, що підлягають заміні, станом на 09 листопада 2017 року може складати: 45335,05 грн.; ринкова вартість пошкодженого при ДТП досліджуваного транспортного засобу станом на 09 листопада 2017 року може становити 41218,34 грн.

Згідно поліса № АК № 3980485, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Renault Master номерний знак НОМЕР_5 станом на 09 листопада 2017 року була застрахована в Страховій компанії «ОМЕГА» (поліс дійсний до 25 квітня 2018 року).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вибрано не вірний спосіб захисту, встановлений законом, та пред"явлено позов до неналежних відповідачів, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність була застрахована, обов'язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»:

страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу (п. 1.1);

страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» (п. 1.2);

потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (п. 1.3);

особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4).

Вищезазначено, що відповідно до страхового полісу серії АК №3980485 страховиком, яким на момент вчинення ДТП було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу Renault Master, д.н.з. НОМЕР_5, є АСК «Омега». Особами, відповідальність яких застрахована, є відповідачі ОСОБА_3 (страхувальник), та ОСОБА_2, який в момент ДТП керував транспортним засобом, так як неправомірність володіння останнім забезпеченим транспортним засобом Renault Master, д.н.з. НОМЕР_5, не встановлено. Потерпілим є ВАТ «Тернопільобленерго», майну якого заподіяно шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За вимогами ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

Такі висновки щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність було викладено Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відступивши від попередніх висновків, сформульованих Верховним Судом України.

З врахуванням встановлених обставин та зазначених норм права суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідачі, цивільно-правова відповідальність яких застрахована не є відповідальними за вимогами позивача.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи у скарзі про те, що потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди, оскільки вони не узгоджуються із положеннями статті 1194 ЦК України та висновками Великої Палати Верховного Суду в Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Рішення суду є законним, підстав для його скасування не має.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати слід покласти на сторони в межах ними понесених.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 листопада 2018 року залишити без змін.

Витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 січня 2019 року.

Головуючий -

Судді -