КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/467/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року місто Київ

справа № 757/46828/18-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Батрин О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила:

стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти у сумі 621727,46 грн.;

стягнути з ПрАТ «АСК «ОМЕГА» на її користь грошові кошти у сумі 100000 грн.

Одночасно із поданням позову представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив:

1) накласти арешт та оголосити заборону на вчинення будь-яких дій щодо відчуження двокімнатної квартири, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

2) заборонити відчуження корпоративних прав, що належать відповідачу;

3) накласти арешт на рахунки відповідача, як фізичної особи в межах заявлених до нього позовних вимог;

4) накласти арешт на рахунки відповідача, як фізичної особи-підприємця в межах заявлених до нього позовних вимог.

Обгрунтовуючи вказану заяву представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 посилався на те, що предметом позову є стягнення коштів у сумі 621727,06 грн. на відновлення пошкодженого внаслідок ДТП майна, що належить позивачу на праві власності.

Вказував, що забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його.

Зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на двокімнатну квартиру, що належить ОСОБА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2, в межах ціни позову 721727,46 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року виправлено допущену в ухвалі від 03 жовтня 2018 року описку, зазначивши в четвертому абзаці резолютивної частини ухвали - «Відповідач 1 - ОСОБА_1: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1».

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про забезпечення позову від 03 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи просив ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2018року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, в тому числі доказів реальної загрози невиконання рішення суду та доказів на підтвердження наміру відчужити належне йому майно.

Зазначав, що застосований судом захід забезпечення позову у вигляді арешту квартири є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки позовні вимоги до нього заявлені у розмірі 621727,46 грн., а середньоринкова вартість квартири, на яку позивач просила накласти арешт складає 5,5 млн. грн. та майже в 9 разів перевищує суму заявленої вимоги.

Посилався на те, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції беззаперечного порушено гарантоване Конституцією України його право приватної власності на квартиру та вважає, що лише наявність спору між учасниками справи не є безумовною підставою для порушення конституційних прав, свобод та інтересів.

Зазначав, що заява ОСОБА_2 про забезпечення позову не відповідає вимогам, встановленим ст.151 ЦПК України, а отже мала бути повернута останній.

Вказував, що заява ОСОБА_2 про забезпечення позову підлягала розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

На адресу Київського апеляційного суду від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року без змін. Вказувала, що апеляційна скарга є безпідставною, надуманою та такою, що жодним чином не ґрунтується на нормах чинного законодавства та судової практики, оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Від відповідача ПрАТ «АСК «ОМЕГА» на адресу Київського апеляційного суду відзиву не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ПрАТ «АСК «ОМЕГА» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі зданим висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з вищевказаним позовом просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь грошові кошти у сумі 621727,46 грн.

Порушуючи питання про забезпечення позову, представник позивача посилався на те, щовідповідач ОСОБА_1 добровільно відремонтувати автомобіль, який належить позивачу відмовляється, а тому невжиття заходів забезпечення позову у випадку задоволення позовних вимог може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Викладені обставини, враховуючи положення ст.151 ЦПК України є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами дійсно виник спір, оскільки сам по собі факт звернення ОСОБА_2 до суду з вказаним вище позовом свідчить про наявність спору між сторонами та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову.

Разом з тим, накладаючи арешт на всю квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу ОСОБА_1, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що даний вид забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, які пред'явлені до ОСОБА_1 на суму 621727,46 грн.

Представник відповідача у апеляційній скарзі вказувала, що згідно даних відкритих ресурсів мережі Інтернет середня ринкова вартість квартири з аналогічними характеристиками (двокімнатна, площа 91,6 кв.м у Печерському районі міста Києва становить 199416 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 5,5 мільйонів грн.

Крім того, у суді апеляційної інстанції представником відповідача була надана довідка, видана ТОВ «ФК «Житло-Капітал» від 22 січня 2016 року №455 фонду фінансування будівництва виду А «НОВОПЕЧЕРСЬКИЙ ДВІР», з якої вбачається, що вартість квартири АДРЕСА_1, сплачена ОСОБА_1 на виконання договору про участь у фонді інвестування будівництва №14-0807/2014-3 від 08 липня 2014 року складає 1506848 грн.

При цьому, представником позивача відповідно до ст.82 ЦПК України не було надано доказів, які б підтверджували іншу вартість спірної квартири.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Як вбачається з матеріалів справи спір між сторонами виник з приводу стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 621727,46 грн., а відтак з урахуванням ціни позову та належності відповідачу ОСОБА_1 майна на праві власності, колегія суддів вважає, що достатнім та співмірним є забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1, а саме: на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

При цьому, вказаний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчужити.

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на майно відповідача беззаперечного порушує гарантоване Конституцією України його право приватної власності на квартиру колегія суддів відхиляє, з огляду на вищевикладене.

На вищевказані обставини суд першої інстанції не звернув увагу, а тому ухвала Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року в частинінакладення арешту на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу ОСОБА_1 підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нової.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано суду жодних доказів в рахунок обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову, а судом не наведено в ухвалі жодних обставин на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання апелянта, про те, що заява ОСОБА_2 про забезпечення позову не відповідає вимогам, встановленим ст.151 ЦПК України, а саме в ній не було зазначено пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а отже мала бути повернута останній, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції порушено вимоги процесуального права при розгляді заяви - не здійснено виклику сторін з метою з'ясування обставин справи відповідно до вимог ч.4 ст.153 ЦПК України колегія суддів відхиляє, оскільки це є правом суду, а не обов'язком.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали в частині накладення арешту на квартиру з ухваленням в цій частині нової про накладення арешту на 1/3 частину квартири, що належить ОСОБА_1, а в решті ухвалу залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року в частині накладення арешту на двокімнатну квартиру, що належить ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2, в межах ціни позову 721727 грн. 46 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нову.

Накласти арешт на 1/3 частинудвокімнатної квартири, загальною площею 96,1 кв.м., житловою площею 55,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: