УХВАЛА

30 травня 2019 року

м. Київ

справа № 757/60424/17-ц

провадження № 61-9312 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Київського апеляційного суду від 12 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

11 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась з цим позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення майнової та моральної шкоди в розмірі

32 000 грн за невиконання рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Посилалась на те, що в порушення вимог передбачених статтями 5 та 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» 25 травня 2017 року з порушенням встановлених строків, їй були виплачені за рішенням ЄСПЛ кошти. Передбачена рішенням пеня державним виконавцем не була нарахована та не виплачена їй. 03 серпня 2017 року головним державним виконавцем Рекашовою А. М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо виконання вказаного рішення.

15 серпня 2017 року вона оскаржила цю постанову від 03 серпня 2017 року та листом Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18 вересня 2017 року її було повідомлено, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду державним виконавцем здійснено розрахунок пені в розмірі 27,81 грн та направлені на її адресу до відома.

Вважає, що державним виконавцем неправильно здійснено розрахунок пені, оскільки загальна тривалість прострочення виплати становила 60 календарних днів, а саме з 27 березня 2017 року по 25 травня 2017 року та сума пені складає 188,48 грн, а відтак розмір недоплаченої пені становить 160,67 грн. Крім того, станом на 25 травня 2017 року на день перерахунку коштів відповідно до рішення суду офіційний курс Євро становив 2 939,9666 грн за 100 Євро, а тому позивачу повинно було сплачено 35 279,60 грн, а не 34 666,74 грн, тобто недоплачена різниця становить 612,86 грн.

Крім того, посилалась на те, що необхідно застосувати санкції згідно зі статтею 625 ЦК України за безпідставне користування Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належними їй коштів в період з 04 квітня 2017 року по 25 травня

2017 року впродовж 51 дня, що складає 3% річних за курсом євро на день виплати 25 травня 2017 року у розмірі 147,88 грн. Отже, загальна сума матеріальної шкоди, завданої умисним неналежним виконанням рішення Європейського суду з прав людини становить 773,53 грн. + 147,88 грн. = 921,41 грн.

Крім того, просила відшкодувати їй моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 32 000,00 грн, з яких 16 000,00 грн - моральна шкода, що відповідає п`яти мінімальним розмірам заробітної плати за неналежне виконання судового рішення Європейського суду з прав людини із застосуванням обману та 16 000,00 грн - моральна шкода за умисне злісне ігнорування вимог Закону України «Про звернення громадян» та доручення розгляду скарг виключно оскарженій особі.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила стягнути з відповідача Державної казначейської служби України матеріальну шкоду у розмірі 921,41 грн та моральну шкоду у розмірі 32 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення майнової та моральної шкоди відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Держави Україна, за рахунок коштів державного бюджету, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у відшкодуванні майнової шкоди

612,86 грн, пеню 160,67 грн, 3% річних -147,88 грн, та у відшкодування моральної шкоди 1 624,00 грн а всього 2 545,41 грн.

Стягнуто з Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь держави судовий збір в сумі 3 200 грн.

06 травня 2019 року Державна казначейська служби України звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 12 квітня 2019 року.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Перегляд цієї справи судом апеляційної інстанції здійснювався у відповідності до пункту один частини шостої статті 19 ЦПК України, оскільки вона є малозначною.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимога про стягнення майнової та моральної шкоди в розмірі 32 921,41 грн, а отже, за встановленими судами фактичні обставини справи та правовідносинами, ціною позову, застосування норм матеріального та процесуального права дають підстави для висновку, що зазначена скарга не представляє значної складності, а тому в силу пункту 2 частини 1 статті 19 ЦПК України є малозначною.

Посилання Державної казначейської служби України на те, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики застосування не може бути взято до уваги, оскільки ухвалені судові рішення не суперечать установленій судовій практиці.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Київського апеляційного суду

від 12 квітня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко