П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 222/1970/18

Номер провадження 22-ц/804/971/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

секретар - Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач - ОСОБА_4

відповідач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Азовмашпром»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Володарського районного суду Донецької області від 28 січня 2019 року, у складі судді Подліпенець Є.О.,

у справі за позовом ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Азовмашпром»

про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Азовмашпром» (далі ТОВ «ТБ «Азовмашпром» або підприємство), в якому просив стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 330,40 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10 липня 2018 року по день ухвалення судового рішення із розрахунку середньоденної заробітної плати 491,93 грн.

В мотивування позову зазначив, що працював у ТОВ «ТБ «Азовмашпром» та 09 липня 2018 року звільнився за власним бажанням. У заяві про звільнення просив провести з ним повний розрахунок в день звільнення - 09 липня 2018 року. В липні 2018 року йому нараховано заробіток в розмірі 17389,48 грн., який не виплачено в день звільнення, що підтверджується довідкою ПФУ за формою ОК-5 та судовим наказом № 222/1539/18, виданим 17 вересня 2018 року Володарським районним судом Донецької області, що набрав законної сили 16 жовтня 2018 року. 30 жовтня 2018 року йому відповідачем перераховано заборгованість із заробітної плати в розмірі 13998,53 грн. При цьому підприємством не виплачено компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_4 до ТОВ «ТБ «Азовмашпром» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ТБ «Азовмашпром» на користь ОСОБА_4 компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 330 гривень 40 копійок та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 липня 2018 року по 30 жовтня 2018 року в розмірі 39354 гривень 40 копійок, а всього 39684 гривні 80 копійок.

В решті частини заявлених позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «ТБ «Азовмашпром» на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та неправильне застосування судом норм матеріального права в частині відмови в задоволенні позовних вимог, просив його змінити і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема зазначив, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку по час винесення судового рішення, з урахуванням наявного боргу по компенсаційних виплатах, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що вказані виплати не є боргом, який виник перед працівником за час роботи та не був сплачений роботодавцем на час звільнення такого працівника.

Вважає, що при ухваленні рішення судом не застосовано ст.2 Закону України «Про оплату праці», Інструкцію зі статистики заробітної плати та п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

В судовому засіданні апеляційного суду 20 березня 2019 року позивач ОСОБА_4 надав пояснення тотожні доводам апеляційної скарги, пояснив також, що розрахунок середньоденної заробітної плати проведено виходячи із сум його заробітної плати за два останніх місяців роботи до звільнення, переданих відповідачем до органів пенсійного фонду України. Які види оплати праці увійшли до вказаного розміру заробітної плати пояснити не може.

На виконання вимог ст.360 ЦПК України відповідачем ТОВ «ТБ «Азовмашпром» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

За правилами ст.ст.368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.60, 65).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні 20 березня 2019 року, який просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду змінити в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, з наступних підстав.

Правомірність задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати сторонами не оскаржується, в зв'язку з чим законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині апеляційною інстанцією не перевіряється виходячи з меж перегляду справи в порядку апеляції.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 09 липня 2018 року ОСОБА_4 звільнений з ТОВ «ТБ «Азовмашпром» за власним бажанням за ст.38 КЗпП України відповідно до наказу № 38 від 22 червня 2018 року, що підтверджується відповідним записом в його трудовій книжці (а.с.4).

Відповідно до судового наказу Володарського районного суду Донецької області № 222/1539/18 від 17 вересня 2018 року з ТОВ «ТБ «Азовмашпром» на користь ОСОБА_4 стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату за липень 2018 року в розмірі 17389,48 грн. (а.с.11).

Як вбачається з виписки ПАТ КБ «Приватбанк» № N86LQ4620V7B3DQK від 30 жовтня 2018 року по картці/рахунку ОСОБА_4, ТОВ «Торгівельний будинок «Азовмашпром» сплатив останньому заборгованість по заробітній платі в сумі 13998,53 грн. (а.с.10), що також не заперечувалось позивачем.

Визначаючи середньоденний заробіток позивача, суд врахував довідку форми ОК-5 ПФУ від 03 вересня 2018 року, згідно з якою розмір нарахованої заробітної плати позивача за травень 2018 року складає 8800 грн. та за червень 2018 року - 8909,64 грн. (а.с.6-9). Кількість відпрацьованих днів позивачем за травень становила 20 робочих днів, за червень 2018 року - 16 робочих днів, з 23 червня 2018 року позивач перебував у відпустці. Середньоденний заробіток позивача становить (8800 грн. + 8909,64 грн.)/ (20+16) =491,93 грн.

Судом визначено, що кількість робочих днів за період з 10 липня 2018 року по 31 жовтня 2018 року становить 80 днів, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10.07.2018 року по 31.10.2018 року в сумі 39354,40 грн. (80 днів х 491,93 грн.).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що остаточний розрахунок по заробітній платі був проведений відповідачем позивачу лише 30 жовтня 2018 року, а тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися саме по 30 жовтня 2018 року.

Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку по час винесення судового рішення, з урахуванням наявного боргу по компенсаційних виплатах, задоволенню не підлягають, оскільки вказані виплати не є боргом, який виник перед працівником за час роботи та не був сплачений роботодавцем на час звільнення такого працівника.

З висновком суду щодо періоду стягнення та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не можна повністю погодитись, з огляду на наступне.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ст.116 КЗпП України).

Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Як передбачено ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з розрахункового листка по заробітній платі за липень 2018 року (а.с.75), позивачу нараховані відпускні у сумі 17389 грн.48 коп., сума до виплати за відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, становить 13998,53 грн.

Нарахована підприємством сума, яка підлягала виплаті позивачу при звільненні, у розмірі 13998,53 грн. була перерахована останньому 30 жовтня 2018 року (а.с.10).

Сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, нарахована позивачем за період з липня 2018 року по жовтень 2018 року, а отже виникла не за час роботи позивача, і не мала місце на час його звільнення.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо задоволення його позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення, є необґрунтованими, оскільки заборгованість із заробітної плати відповідачем сплачено позивачу 30 жовтня 2018 року, а компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати не було нараховано на день звільнення позивача.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції не вірно визначився з періодом його нарахування та з розміром середньоденного заробітку позивача.

Згідно із ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд взяв до уваги розрахунок середньоденної заробітної плати, розмір якої визначено позивачем у сумі 491,93 грн., не перевірив та не впевнився у його відповідності Порядку.

Так, відповідно до п. 4 цього Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім іншого не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Судом першої інстанції при розрахунку середньоденної заробітної плати вказаний пункт Порядку не враховано, не з'ясовано суму нараховану за відпуску та помилково зроблено розрахунок без виключення відпускних, оскільки для розрахунку взята заробітна плата за травень 2018 року у сумі 8800 грн. та за червень 8909,64 грн., до складу якої увійшли нарахування відпускних 989,64 грн. (а.с.73, 74).

Отже, судом невірно зроблений розрахунок середньоденної заробітної плати позивача, що не відповідає вимогам Порядку.

Згідно ч.1, ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки оскаржуване судове рішення ґрунтуються на неправильному застосуванні судом до спірних правовідносин вищенаведених норм матеріального права, тому апеляційний суд, відповідно до положень ст.367 ЦПК України виходить за межі доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з заяви ОСОБА_4 від 22 червня 2018 року до ТОВ «ТБ «Азовмашпром», позивач просить надати йому відпустку з 23 червня 2018 року терміном на 17 календарних днів по 09 липня 2018 року, звільнити його за власним бажанням в день відпустки 09 липня 2018 року та провести повний розрахунок в день звільнення (а.с.5).

Відповідно до табелів виходів позивача на роботу у ТОВ «ТБ «Азовмашпром», за травень 2018 року ним відпрацьовано 21 робочий день, у червні 2018 року - 16 робочих днів (а.с.70, 71).

Згідно з розрахунковими листками по заробітній платі ОСОБА_5 за травень 2018 року підприємством йому нараховано 8800 грн., за червень 2018 року - 8909,64 грн., з них відпускні - 989,64 грн. (а.с.73, 74).

Враховуючи, що за два останні місяці роботи у ТОВ «ТБ «Азовмашпром» позивачем відпрацьовано 37 днів (21 день + 16 днів), нарахована заробітна плата за цей період за виключенням суми відпускних, становить 16720 гривень (8800 грн. + 7920 грн. (8909,64 грн. - 989,64 грн.) ).

Тому, згідно з п.8 Порядку середньоденна заробітна плата ОСОБА_4 складає 451,89 грн. (16720 грн. : 37 днів).

Визначаючи період, за який з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд виходить з того, що підприємством проведено розрахунок з позивачем 30 жовтня 2018 року, тому періодом, за який підлягає стягненню середній заробіток на підставі ст.117 КЗпП України, є кількість робочих днів з 10 липня 2018 року по 29 жовтня 2018 року включно. Отже, кількість робочих днів становить 78 днів, а саме: липень (з 10 липня) 2018 року - 16; серпень 2018 року - 22; вересень 2018 року - 20; жовтень (по 29 жовтня включно) 2018 року - 20.

Визначаючи шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів за період з 10 липня 2018 року по 29 жовтня 2018 року включно, розмір середнього заробітку становить 35247,42 грн. (451,89 грн. х 78 днів).

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставами для зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже, апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та зміні рішення суду першої інстанції в частині періоду стягнення та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 28 січня 2019 року змінити в частині періоду стягнення та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Азовмашпром» () на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 35247 (тридцять п'ять тисяч двісті сорок сім) гривень 42 копійки, з утриманням з цієї суми податку й інших обов'язкових платежів, за період з 10 липня 2018 року по 29 жовтня 2018 року.

Виключити з абзацу другого резолютивної частини рішення вказівку «а всього 39684 (тридцять дев'ять тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 квітня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

С.А.Зайцева

Л.М.Кочегарова