Номер провадження: 22-ц/813/615/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення коштів та судового збору,

встановив:

12 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - СК «АХА Страхування», згідно якого позивач просила стягнути з відповідача на її користь 18 404, 93 грн. як різниці між її витратами на проведення відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням, сплаченої суми з проведення експертного дослідження у сумі 2000 грн. та судового збору у розмірі 650 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.01.2013 року приблизно о 10 год. 10 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Одесі по вул. Шевченка, 1-а, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, допустив боковий занос, чим вчинив зіткнення з припаркованим автомобілем НОМЕР_2.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 лютого 2013 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,0 грн. Постанова суду набрала законної сили 18.02.2013 року.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4, як власника транспортного засобу автомобіля Фіат», державний номер НОМЕР_1, станом на дату вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПАТ «СК «АХА Страхування». Позивач, як постраждала в день настання страхового випадку - 9.01.2013 року - звернулася до страхової компанії - ПАТ «СК «АХА Страхування» - з відповідною заявою.

Згідно експертної оцінки від 19.03.2013 року страхова компанія виплатила позивачці страхове відшкодування у розмірі 12 079,16 грн.

Разом з тим, при ознайомленні зі звітом від 19.03.2013 року позивачкою було встановлено відсутність у звіті Рахунку-фактури від 24.01.2013 року за №Т13-000841-МРЦ на суму 6 096 грн., а також не врахування експертом величини втрати товарної вартості автомобіля, у зв'язку з чим позивачкою була проведена ще одна експертиза. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, складеного ТОВ «Агентство з нерухомості «ДИСКОНТ» № 39/14 від 14 квітня 2014 року, вартість майнових збитків, завданих позивачу, склала 31830,04 гривень, з яких вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 15 915,02 грн., та втрата товарної вартості автомобіля - 15 915,02 грн.

Посилалась на те, що 08.01.2016 року на СТО ТОВ «ВТП «Інжпроект» Тойота-Україна був проведений відновлювальний ремонт автомобіля позивачки, вартість якого склала 30 484,09 грн., то, на думку позивачки страхова компанія лише частково відшкодувала завдані їй збитки, у зв'язку з чим вона зверталась з відповідним позовом до Приморського районного суду м. Одеси.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2017 року (справа №522/346/16-ц), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29.08.2017 року, було стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивачки відшкодування майнової шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу в розмірі 15 915,02 грн. та судовий збір у розмірі 552, 00 грн. При цьому відмовлено в задоволенні її позову до страхової компанії про стягнення коштів у сумі 18 404,93 грн., як різниці в її затратах на проведення відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням (30 484,09 грн. - 12 079,16 грн.), з посиланням на те, що ця сума (18 404,93 грн.) підлягає стягненню з винуватця ДТП - ОСОБА_4 (а.с.57-60, 61-64).

Таким чином, оскільки винуватцем ДТП визнано ОСОБА_4, розмір відновлювального ремонту був встановлений 08.01.2016 року після проведення ремонтних робіт, позивачка звернулась до суду з даним позовом та на підставі ст. 1194 ЦК України просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь 18 404, 93 грн. як різниці між її витратами на проведення відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.07.2017 року провадження у справі було відкрито.

22.09.2017 року до суду надійшли заперечення на позов від відповідача ОСОБА_4, згідно яких він вказав, що вищевказаним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2017 року, що переглядалось і залишилось без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29.08.2017 року (справа №522/346/16-ц), позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволенні, стягнуто з ОСОБА_4 матеріальну шкоду у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 15 915,02 грн.. та витрати на судовий збір у розмірі 552,0 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2018 року було закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - СК «АХА Страхування», про стягнення коштів та витрат за проведення експертизи, судового збору, в частині вимог про стягнення витрат за проведення експертизи (а.с.138).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти як різницю між реальною вартістю збитків і виплаченою страховою сумою у розмірі 2 489 гривень 91 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму судового збору 87,95 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму судових витрат у розмірі 2 594, 10 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року та постановлення нового, про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

28 березня 2019 року від представника ОСОБА_4 адвоката Сакуна Г.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, де він зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року правильно встановлено обставини справи та ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а вимоги та доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та не обґрунтованими. Крім того, ставить питання про розподіл витрат пов'язаних з правничою допомогою адвоката.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 09.04.2019 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У зв'язку цим, судове засідання не проводиться.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим, датою ухвалення цього рішення є 09.04.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем суду надані документи про фактичну вартість проведеного нею ремонту у розмірі 30 484,09 грн., відповідач зобов'язаний відшкодувати різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці.

Оскільки за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2017 року судом вже було стягнуто з відповідача частину шкоди у вигляді втрати товарної вартості автомобіля на суму 15 915,02 грн., про що вказано вище, то зазначені кошти не підлягають повторному стягненню.

Також не підлягають стягненню 12079,16 грн., які позивач отримала від ПАТ «СК «АХА Страхування» в якості страхових платежів, про що також вказано в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2017 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню тільки кошти на суму 2 489,91 грн. (30 484, 09 грн. - 12 079,16 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 15 915,02 грн. (втрата товарної вартості, яка як збитки була стягнута за рішенням суду від 12.05.2017 року).

При цьому, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, який вказав, що відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Також, при вирішенні даного спору суд першої інстанції обґрунтовано виходив із вимог, передбачених ст.ст. 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України.

При цьому доводи заявника апеляційної скарги про те, що вартість матеріального збитку, заподіяного їй неправомірними діями відповідача, становить 46399,11 грн., який складається з відновлювального ремонту у сумі 30 484,09 грн. та втрати товарної вартості в сумі 15 915,02 грн., є безпідставними, виходячи з наступного.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2017 року було встановлено, що вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП, складає 12 079,16 грн. та втрати товарної вартості автомобіля в сумі 15 915,02 грн.

Вказані суми відшкодовані позивачці, а саме:

шляхом виплати у добровільному порядку страховою компанією у сумі 12 079,16 грн.;

шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_3 вищезазначеним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2017 року майнової шкоди у сумі 15 915,02 грн.

Зазначене рішення набрало законної сили, а тому у відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, встановлені ним обставини вважаються такими, що не підлягають доказуванню.

Таким чином, враховуючи, що на ремонт автомобіля НОМЕР_2 було витрачено 30 484,09 грн., то на її користь слід стягнути з відповідача різницю між фактично понесеними витратами і отриманими коштами від страховика і за рішенням суду, тобто 2 489,91 грн., що складає 13,53% від заявлених позовних вимог.

Що ж стосується розподілення між сторонами судових витрат, то суд правильно зазначив, що оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню лише на 13,53 %, то на користь позивачки з відповідача слід стягнути 87,95 грн. судового збору та 2 594,10 грн. витрат на правничу допомогу, яка була сплачена відповідачем на користь адвоката Сакун Г.П. у сумі 3000 грн. (а.с.131,132, 133).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, на підставі ст. ст. 133, 137 ЦПК України на користь ОСОБА_4. підлягають стягненню з ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 грн., які фактично сплачені та є обґрунтованими. Вказані витрати підтверджені належними доказами (копія договору про надання правової допомоги від 25.03.2019 року, ордер адвоката, копія акту здачі - прийому наданих послуг до договору №25-03/19 від 25 березня 2019 року, додаток до договору, відзив на апеляційну скаргу, квитанція до прибуткового касового ордеру №25-03/19 від 25 березня 2019 року) (а.с.223-233) .

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України прийнята постанова суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 137, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 1000 грн. (одна тисяча гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра