Провадження №2/760/2672/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі - Горупа В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив, з урахуванням уточнення до позовних вимог, звернути стягнення на користь ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» на предмет застави автомобіль марки Toyota, модель RAV 4, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 24.03.2015 року, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною 201969,80 грн. для задоволення кредитних вимог позивача в розмірі 201969,80 грн. за кредитним договором №100.3.2-01/0036 від 30.05.2008 року та стягнути судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №100.3.2-01/0036, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на суму 38680,00 доларів США. Кредитні кошти були надані на придбання автомобіля Toyota, модель RAV 4.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №100.3.2-01/0036 від 30.05.2008 року між банком та позичальником ОСОБА_2 був укладений договір застави №100.3.2-02/0036 транспортного засобу Toyota, модель RAV 4, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 виданого РВ ДДАІ МВС України 27.05.2008 року.

22.01.2018 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №220118вб, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» усі права заставодержателя за договором застави №100.3.2-02/0036 від 30.05.2008 року, укладеним в забезпечення виконання боржником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, предметом застави за яким є автомобіль Toyota, модель RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_2.

При цьому, позивачем в ході проведення заходів стягнення боргу встановлено, що позичальник ОСОБА_2 всупереч нормам чинного законодавства та договору застави, не погоджуючи дій з позивачем здійснила продаж предмета застави третій особі. На сьогоднішній день предмет застави зареєстрований на ОСОБА_1, д.н. НОМЕР_3 та належить їй на праві приватно власності з 24.03.2015 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5.

У зв'язку з тим, що предмет застави зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень ще 10.06.2008 року за №7363186, то відповідач не може вважатися добросовісним набувачем.

Крім того, згідно договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №220118вб від 22.01.2018 року сума заборгованості за кредитним договором №100.3.2-01/0036 становить 647492,11 грн.

За таких обставин, враховуючи непогашення суми заборгованості по кредитному договору, внесення запису до Державного реєстру обтяжень про заборону відчуження предмета застави, відсутність передбачених ст. 28 Закону України «Про заставу» підстав для припинення застави, а відтак і продовження існування права застави на автомобіль, у банку виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави і банк набув право звернення стягнення на предмет застави.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість та 31.10.2012 року судом було задоволено позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду не виконано.

Реалізація майна, що є предметом застави яка проведена без припинення обтяження, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже на неї може бути звернено стягнення.

Відтак, для відповідача ОСОБА_1 зберегло силу обтяження рухомого майна, а ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» як правонаступник ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором №100.3.2-01/0036 від 30.05.2008 року як обтяжувач має право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року задоволено частково заяву представника позивача про забезпечення позову.

06.11.2018 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що 24.03.2015 року вона придбала автомобіль Toyota, модель RAV 4, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, та який на даний час належить їй на праві власності.

Державним реєстраційним органом ДАІ транспортний засіб було перевірено і не виявлено будь-яких заборон на його відчуження. Автомобіль зареєстровано у відповідності до діючого на момент купівлі-продажу законодавства і поставлено на облік на ім'я відповідача.

З метою забезпечення доказів щодо правових підстав отримання права власності на спірний автомобіль відповідачем 02.11.2018 року було надіслано запит до Територіального сервісного центру №3246 Регіонального сервісного центру МВС в Київській області щодо відомостей, на підставі яких було знято автомобіль з обліку та відповідно поставлено на облік і видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 24.03.2015 року та держані номерні знаки НОМЕР_1.

У відповідь на запит 02.11.2018 року отримано витяг зі справи - належним чином завірену копію облікової картки №59569671 від 14.03.2015 року, що була оформлена при знятті автомобіля з обліку ОСОБА_2, з поміткою, що кредит погашено і посилання на лист банку №125-049-521-11 від 11.03.2015 року.

Отже, 24.03.2015 року перевірка Державтоінспекції була проведена успішно. Станом на момент державної реєстрація автомобіля жодних заборон на відчуження не було, автомобіль в розшуку не перебував.

На підставі викладеного вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, відповідач просила застосувати строк позовної давності.

Третя особа ОСОБА_2 письмових пояснень до суду не надіслала.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 30.05.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №100.3.2-01/0036, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на суму 38680,00 доларів США. Кредитні кошти були надані на придбання автомобіля Toyota, модель RAV 4.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №100.3.2-01/0036 від 30.05.2008 року між банком та позичальником ОСОБА_2 був укладений договір застави №100.3.2-02/0036 транспортного засобу Toyota, модель RAV 4, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 виданого РВ ДДАІ МВС України 27.05.2008 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2012 року стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 185108,01 грн. в солідарному порядку.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

22.01.2018 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №220118вб, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» усі права заставодержателя за договором застави №100.3.2-02/0036 від 30.05.2008 року, укладеним в забезпечення виконання боржником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, предметом застави за яким є автомобіль Toyota, модель RAV 4, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Позивач звертаючись з даним позовом до суду посилався на те, що в ході проведення заходів стягнення боргу встановлено, що позичальник ОСОБА_2 всупереч нормам чинного законодавства та договору застави, не погоджуючи дій з позивачем здійснила продаж предмета застави третій особі. На сьогоднішній день предмет застави зареєстрований на ОСОБА_1, д.н. НОМЕР_3 та належить їй на праві приватно власності з 24.03.2015 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5.

У зв'язку з тим, що предмет застави зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень ще 10.06.2008 року за №7363186, то відповідач не може вважатися добросовісним набувачем.

Заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем не погашена, у зв'язку з чим просив звернути стягнення на користь ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» на предмет застави автомобіль марки Toyota, модель RAV 4, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 24.03.2015 року, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною 201969,80 грн. для задоволення кредитних вимог позивача в розмірі 201969,80 грн. за кредитним договором №100.3.2-01/0036 від 30.05.2008 року та стягнути судові витрати, на що слід зазначити наступне.

Встановлено, що 24.03.2015 року відповідач ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 транспортний засіб Toyota, модель RAV 4, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 та який належить їй на праві власності, що підтверджується технічним паспортом, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 24.03.2015 року.

Згідно витягу зі справи - копії облікової картки №59569671 від 14.03.2015 року, що була оформлена при знятті автомобіля ОСОБА_2 вбачається, що кредит погашено (лист №125-049-521-11 від 11.03.2015 року).

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету міністрів України від 07.09.1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (в редакції, що діяла на момент відчуження спірного автомобіля) перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі Державтоінспекції.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті обліку в уповноважених органах МВС, крім документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт» та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку.

Відповідно до п. 42 цієї Постанови у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис «Транспортний засіб знято з обліку для реалізації». Цей напис присутній у верхньому лівому кутку копії облікової картки №59569671 від 14.03.2015 року.

Відповідно до п. 8 вищевказаної постанови державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, і документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до п. 15 Постанови під час проведення державної реєстрації (перереєстрації) , зняття з обліку транспортні засоби підлягають проведенню перевірки за Єдиним державним реєстром Державтоінспекції та автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби.

24.03.2015 року Державтоінспекцією була проведена перевірка. Станом на момент державної реєстрації автомобіля будь-яких заборон на відчуження не було, автомобіль в розшуку не перебував, тому його було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1

У підрозділі Державтоінспекції Києво-Святошинського району 24.03.2015 року було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) НОМЕР_7, а також номерні знаки НОМЕР_1.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Отже, договір купівлі-продажу транспортного засобу є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Відповідно до ст. 10 цього Закону у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 12 цього Закону взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Судом встановлено, що незважаючи на те, що заставний транспортний засіб був відчужений з відповідною зміною реєстраційного номера, банком не реєструвалися зміни щодо зареєстрованого обтяження.

За таких обставин суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 набула право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про будь-які здійснені платежі позичальником ОСОБА_2 за кредитним договором.

Позивачем також не надано відомостей про те, в якій сумі і коли в межах виконавчого провадження (за виконавчим листом №105/896/12) було примусово стягнуто грошові кошти з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3

При цьому, згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 10.11.2016 року про видачу дублікату виконавчого листа вбачається, що заявник ПАТ «ВТБ Банк» не володіє інформацією стосовно виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 у ВДВС Джанкойського МУЮ, оскільки з 20.02.2014 року АР Крим, де проживає ОСОБА_2, є тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Даючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, ще однією підставою для відмови у задоволенні позову є пропуск позивачем строку позовної давності, яка була заявлена відповідачем у справі.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ст.ст. 253, 254 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позову застосувавши наслідки спливу строку позовної давності.

При цьому, зі сторони позивача станом на час ухвалення рішення у справі, жодних заяв про причини пропущення позовної давності та необхідність визнання їх поважними до суду не надходило. Так само позивач не зазначав чи вважає він строк позовної давності пропущеним ним або ні.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судом встановлено, що відповідач придбала спірний автомобіль 24.03.2015 року та їй видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 24.03.2015 року.

Тобто, 24.03.2015 року відбулась перереєстрація ТЗ на нового власника ОСОБА_1

При цьому, позов про звернення стягнення на предмет застави поданий до суду 30.07.2018 року.

Вирішуючи питання про те чи поданий позов з пропущенням строку позовної давності, суд аналізує положення ст.ст. 319, 322, 360 ЦК України стосовного того, що: власність зобов'язує; власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

З урахуванням вказаних положень норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позивач не лише міг, а й був зобов'язаний згідно вимог закону виявляти цікавість стосовно долі належного йому майна. Позивач не мав жодних законодавчих та/або адміністративних перепон для того аби довідатись про незаконне, на його думку, відчуження заставленого майна.

Отже, позивач реалізуючи своє право заставодержателя, мав можливість дізнатись про порушення свого права у будь-який час.

Крім того, згідно п.п. 1.1 кредитного договору №100.3.2-01/0036 від 30.05.2008 року, строк кредитування , що надавався ОСОБА_2 становив сім років до 30.05.2015 року. Тобто, останній платіж повинен був бути зроблений до 31.05.2015 року.

Відповідно до п.п. 1 договору застави №100.3.2-02/0036 від 30.05.2008 року термін та умови сплати і повернення кредиту встановлюється кредитним договором.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору №100.3.2-01/0036 від 30.05.2008 року, строк кредитування, що надається ОСОБА_2 до 30.05.2015 року включно.

Отже, при відсутності платежу в зазначений строк, з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його прав, у зв'язку з чим, починається дія трирічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів.

Таким чином, строк позовної давності сплинув 31.05.2018 року, проте позивач звернувся з позовом до суду 27.07.2018 року поза межами трирічного строку позовної давності від дня вчинення ОСОБА_2 дій щодо відчуження автомобіля та від дня закінчення строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» №14 від 18 грудня 2009 року роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» №14 від 18 грудня 2009 року, Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Законом України «Про заставу», ст. ст. 256, 257, 260, 261, 267, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 550, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 24.09.2018 року по цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зняти арешт з автомобіля марки - Toyota, модель - RAV 4, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_3, який належить ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 24.03.2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя