Справа № 196/1800/18
№ провадження 2/196/120/2019
01 квітня 2019 року смт. Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Зубій А.В.
секретаря Березко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ "ОСОБА_2 Аваль" про визнання кредитного договору недійсним,-
І. Позивач ОСОБА_1 звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до АТ "ОСОБА_2 Аваль", в якому просить визнати недійсним кредитний договір №014/148937/3151/74 від 27.05.2008 року, а також стягнути з відповідача судові витрати.
Посилається на те, що банк не мав права надавати, а він отримувати та повертати кредит в іноземній валюті без отримання відповідної індивідуальної ліцензії, тому що відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, а ст. 5 Декрету КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" регламентує, що на здійснення валютних операцій (зокрема, використання іноземної валюти на території України як засобу платежу) НБУ видає відповідні ліцензії. Тому він, як позичальник, намагався найскоріше повернути отримане у позику.
Вважає, що умови договору про надання кредиту в іноземній валюті порушують принцип справедливості, закріплений ст. 3 ЦК України, що дає право відповідно до ст. 18 Закону вимагати визнання кредитних договорів недійсними в цілому. А в разі визнання кредитного договору недійсним позичальник зобов'язаний повернути банку лише суму тіла кредиту без виплати відсотків, а банк натомість зобов'язаний повернути всю суму сплачених боржником відсотків та пені за договором кредиту. Крім того, внаслідок визнання кредитного договору недійсним є також недійсність договору іпотеки. Однією із підстав визнання кредитних договорів недійсними є укладення таких договорів в іноземній валюті без відповідної ліцензії. Так, відповідно до п.1 ст.5 вищевказаного Декрету Національний банк України видає генеральні та індивідуальні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з Декретом. Отримання індивідуальної ліцензії є необхідною умовою для правомірності видачі та одержання кредиту незалежно від суми грошових коштів, які надаються банком, та строку їх проведення позичальником, а також використання іноземної валюти як засобу платежу.
2. У відзиві на позов представник відповідача АТ "ОСОБА_2 Аваль" позовні вимоги не визнає повністю та просить відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що єдиною підставою визнання недійсним кредитного договору №014/148937/3151/74 від 27.05.2008 року, на думку позивача, є укладення його в іноземній валюті. Однак вони не погоджуються з такою позицією позивача, оскільки факт правомірного надання Акціонерним товариством "ОСОБА_2 Аваль" позичальнику ОСОБА_1 кредитних коштів в іноземній валюті, невиконання останнім кредитних зобов'язань та наявність заборгованості за кредитним договором раніше встановлені апеляційним судом Дніпропетровської області в постанові від 19 липня 2018 року у справі №196/705/15-ц за позовом АТ "ОСОБА_2 Аваль" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/148937/3151/74 від 27.05.2008 року.
Крім того, НБУ своєю Постановою №483 від 14.10.2004 року затвердив Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України, у якості засобу платежу. Пункт 1.5 вказаного положення визначає, що використання іноземної валюти, як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем по валютній операції, є уповноважений банк, якому НБУ видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями. З цього слідує, що банк, який має банківську ліцензію, вправі як видавати кредити в іноземній валюті, так і приймати іноземну валюту при розрахунках позичальника з банком по кредитному договору.
Оскільки банк на момент оскаржуваного кредитного договору мав Банківську ліцензію №10, дозвіл НБУ №10-4 від 11 жовтня 2006 року та додаток до дозволу №10-4 від 11 жовтня 2006 року, як це встановлено попереднім судовим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідно він мав право надавати валютні кредити.
Отже, вважають заявлені позовні вимоги незаконними та необґрунтованими.
ІІ. Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.
Представник АТ "ОСОБА_2 Аваль" в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позов.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
11 жовтня 2006 року, тобто до надання кредиту, ВАТ "ОСОБА_2 Аваль" отримало в НБУ банківську ліцензію № 10, дозвіл НБУ №10-4 від 11 жовтня 2006 року та додаток до дозволу №10-4 від 11 жовтня 2006 року на право здійснення операцій з валютними цінностями ( а.с. 74).
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року в справі №196/705/15-ц апеляційну скаргу ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" було задоволено, а рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2017 року скасовано. Позов ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" заборгованість за кредитним договором №014/148937/3151/74 від 27.05.2008 року у сумі 1202,83 доларів США, з них заборгованість за кредитом в розмірі 1101,36 доларів США та 101,47 доларів США заборгованість за відсотками та 2703,46 грн. пені ( а.с. 71-72).
Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області 23 листопада 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №196/705/15-ц від 09.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" заборгованості за кредитним договором №014/148937/3151/74 від 27.05.2008 року у сумі 1202,83 доларів США, з них заборгованість за кредитом в розмірі 1101,36 доларів США та 101,47 доларів США заборгованість за відсотками та 2703,46 грн. пені ( а.с. 47).
2.Частиною першою ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.
За положеннями ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов'язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов'язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Зазначені висновки викладені у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 16.01.2019р. (справа № 373/2054/16-ц).
Крім того, основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ).
Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.
Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.
Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5. 3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.
Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.
Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, то законодавством на момент виникнення спірних правовідносин не було встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті .
Отже, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою.
Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України (Постанова ВСУ від 21 березня 2011 року в справі № 6-7ц11).
Як вбачається з матеріалів справи, 11 жовтня 2006 року, тобто ще до укладення між ОСОБА_1 та ВАТ "ОСОБА_2 Аваль" вказаного кредитного договору №014/148937/3151/74 від 27.05.2008 року, ВАТ "ОСОБА_2 Аваль" отримало в НБУ банківську ліцензію № 10, дозвіл НБУ №10-4 від 11 жовтня 2006 року та додаток до дозволу №10-4 від 11 жовтня 2006 року на право здійснення операцій з валютними цінностями, а отже відповідач в справі мав право надавати валютні кредити. За викладених обставин правових підстав для визнання недійсним кредитного договору №014/148937/3151/74 від 27.05.2008 року не вбачається.
3. Відповідно до вимог ст.242 ЦПК України, у судових дебатах виступають з промовами учасники справи. У цих промовах можна посилатися лише на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні. За таких умов суд не приймає посилання позивача в судових дебатах на нарахування всупереч закону банком та сплату ним комісії за надання кредиту в розмірі 375 доларів, оскільки вказана обставина не була предметом дослідження судом і ОСОБА_1 в позовній заяві жодним чином не зазначав про незаконність нарахування комісії відповідачем, а лише підтвердив факт сплати ним цієї суми.
4. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити повністю.
У зв'язку з відмовою у позові повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору не підлягають відшкодуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
ОСОБА_1 в позові до АТ "ОСОБА_2 Аваль" про визнання недійсним кредитного договору №014/148937/3151/74 від 27.05.2008 року - відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 30-ти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2019 р.

Суддя А.В.Зубій