Справа № 145/1538/17
Провадження № 22-ц/801/32/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кіосак Н.О.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуСправа № 145/1538/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

секретар : Пантелеймонова А.І.

за участю: позивача ОСОБА_3; представника позивача - адвоката ОСОБА_4, представника відповідача - адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі №4 у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 145/1538/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про виселення, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кіосак Н.О., повний текст рішення складено 11 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулась у Тиврівський районний суд Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області. Право власності на вказане майно зареєстроване за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.09.2017 року.

Після придбання даного будинку позивачу стало відомо, що в ньому без жодних правових підстав перебуває та проживає відповідач.

ОСОБА_6 у вказаному будинку не зареєстрована, займає його самоправно, незважаючи на те, що у її приватній власності є квартира, яка знаходиться АДРЕСА_1.

На усну вимогу позивача звільнити приміщення, ОСОБА_6 їй відмовила, чим створює перешкоди у користуванні її будинком.

Проживання відповідача у будинку АДРЕСА_2 також підтверджується довідкою виконавчого комітету Яришівської сільської ради Вінницької області за №346 від 27.09.2017 року.

Самоправно займаючи зазначений будинок, перебуваючи в ньому без будь-яких правових підстав, відповідач перешкоджає позивачу та її родині користуватись власністю, не бажає звільнити будинок на вимогу позивача та не допускає її до нього.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_3 звернулась у суд з вказаним позовом та просила виселити ОСОБА_6 з належного їй приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року позов задоволено. Вирішено: виселити ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_2; вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, адвокат ОСОБА_5, що представляє інтереси ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не надано оцінки тим обставинам, що відповідно до довідки виконавчого комітету Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 10.10.2016 року, яка міститься в матеріалах ВП №52136942, у будинку АДРЕСА_2 зареєстрована і проживає ОСОБА_7, а також в даному будинку проживає і ОСОБА_8. Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_6 не є такою особою, яка самоправно зайняла житловий будинок, що вказує на неповне з'ясування обставин справи.

Просить суд скасувати рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому вона просить суд залишити рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04.09.2018 року без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Вінницької області та утворено Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у місті Вінниці.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на відповідній території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць) та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів, що відбулися 9 листопада 2018 року, днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листопада 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» № 213 (6968) від 10 листопада 2018 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1, частини 5 статті 31 цивільного процесуального Кодексу України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі головуючої судді - Марчук В.С., суддів: Матківську М.В., Сопруна В.В., а тому колегія суддів прийняла дану справу до свого провадження.

Вінницький апеляційний суд у складі зазначеної колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно частин першої - п'ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції даним вимогам відповідає у повному обсязі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За нормою ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 згідно свідоцтва, виданого 22.09.2017 року ОСОБА_9, приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу на підставі акту про проведення електронних торгів (а/с 8).

Право власності на даний будинок зареєстроване за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22.09.2017 року за № 22478755 (а/с9).

Згідно довідок виконкому Яришівської сільської ради від 01.11.2017 року №405, від 05.06.2018 року № 02-24/263 ОСОБА_6 постійно проживає в АДРЕСА_2, без реєстрації (а/с 38).

Виселитися з будинку, який їй не належить, в добровільному порядку відповідач не бажає, про що свідчить, в тому числі, і апеляційна скарга, подана представником відповідача.

Договір найму житла з позивачем відповідачем не укладали, відповідач не є та ніколи не був членом сім'ї позивача.

За вказаних обставин, суд першої інстанції керувався, в тому числі, нормами ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, ч.ч.4,5 ст.9 та ст.150 ЖК УРСР, що є правильним і дійшов такого ж правильного висновку про задоволення позову.

Так, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права: володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що відповідачка не є особою, яка самоправно зайняла спірне житло, проте на підтвердження вказаного, не надав жодного доказу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом не надано оцінки тим обставинам, що у будинку АДРЕСА_2 зареєстрована і проживає ОСОБА_7, а також в даному будинку проживає ОСОБА_8, не спростовують рішення суду, оскільки вони суперечать принципу диспозиційності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, адже позовні вимоги були заявлені лише щодо відповідача ОСОБА_6

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 січня 2019 року.

Судді/піцдписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук