Справа № 180/111/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05 квітня 2019 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Янжули О.С.
при секретарі Котовій Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 180/111/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Марганецька міська рада Дніпропетровської області про визнанн особи такою, що втратила право на корсиування житловим примішенням,-
18 січня 2019 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа: Марганецька міська рада Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він, на підставі свідоцтва про власність на житло, виданого 12.03.1996 року Марганецьким ГЗК, є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, згідно договору дарування від 10 листопада 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори ОСОБА_3, власником 3/4 частини вказаної квартири.
Право власності на його імя зареєстровано у Дніпропетровському обласному комунальному підприємству «Марганецьке міжміське бюро технічної інвентаризації» та записано у реєстрову книгу №59-5, також видано витяг 329050073 від 18.02.2011 року про державну реєстрацію прав.
У належній йому квартирі зареєстровані: він, його колишня дружина ОСОБА_2 та їх малолітній син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
З березня 2017 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, участі в її утриманні не приймає, комунальні платежі не сплачує, її особистих речей у квартирі не має. З вказаного часу вони припинили сімейно-шлюбні стосунки, ніяких відносин між собою не підтримують. 27 жовтня 2017 року рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано. Малолітній син залишився проживати із ним.
Внаслідок реєстрації в квартирі відповідачки, він позбавлений можливості оформити субсидію та вимушений сплачувати високу вартість комунальних послуг, оскільки реєстрація відповідачки в квартирі є підставою для включення останньої у довідку про склад сімї, яка необхідна при призначенні субсидії, а тому за захистом своїх прав та інтересів вимушений звернутись до суду. Просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право на користування квартирою № 9 в будинку № 6 по вулиці вулиці Маяковського в м. Марганці, Дніпропетровської області.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 07 лютого 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України
Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявивилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлялася у встановленому законом порядку.
Представник Марганецької міської ради у судове засіданні не з' явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку.
Суд, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінив-ши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або дого-вором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, вста-новленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно положень ст.ст. 64,156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника жилого будинку 9 квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку 9квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право скористатись не будь-яким, а певним способом захисту цивільного права, які визначені у частині другій цієї статті, а саме: шляхом дії,яка порушує право.
Отже, належним способом захисту права власності. Порушення якого вбачається у наявності перешкод у користуванні належної позивачу квартирою буде припинення дії яка порушує це право, а саме: визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про власність на житло, виданого 12.03.1996 року Марганецьким ГЗК, є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 ( а.с. 6).
Згідно договору дарування ѕ частки квартири від 10 листопада 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_3 він також є власником 3/4 частини вищезазначенної квартири (а.с.8).
Право власності зареєстровано Дніпропетровським обласним комунальним підприємством «Марганецьке міжміське бюро технічної інвентаризації» та записано у реєстрову книгу №59-5.
Витягом про державну реєстрацію прав Дніпропетровського обласного комунального підприємства «Марганецьке бюро технічної інвентаризації» за № 329050073 від 18.02.2011 року підтверджується, що ОСОБА_1, на підставі договору дарування від 10.11.2009 року являється власником ѕ частини квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 8).
У належній йому квартирі зареєстровані: він, його колишня дружина ОСОБА_2 та їх малолітній син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується довідкою про склад сімї від 16.01.2019 року за № 87. виданою КП «Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м. Марганця» (а.с. 10).
27 жовтня 2017 року рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами було розірвано. Дане рішення суду набрало законної сили 28.11.2017 року ( а.с. 13-14).
З березня 2017 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, участі в утриманні квартири не приймає, комунальні платежі не сплачує, її особистих речей у квартирі не має. Внаслідок реєстрації в квартирі відповідача, позивач позбавлений можливості оформити субсидію та вимушений сплачувати високу вартість комунальних послуг, оскільки реєстрація відповідачки в квартирі є підставою для включення останньої у довідку про склад сімї, яка необхідна при призначенні субсидії, а тому за захистом своїх прав та інтересів він вимушений звернутись до суду.
Актом від 16.01.2019 року, затвердженого КП «ЦКП КМ» підтверджується, що ОСОБА_2 значиться зареєстрованою у ІНФОРМАЦІЯ_3, однак за вказаною адресою понад один рік не проживає ( а.с.9).
Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також і довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 01.02.2019 року ( а.с.17).
Таким чином, судом встановлено, що відповідач мала можливість користуватися спірним житловим приміщенням, позивач перешкод їй не чинив, майно та речі відповідача у квартирі відсутні, поважних причин для її відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідача в квартирі позивача не досягалось, співвласником житла вона не являється, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачем житла не встановлено, відтак, її слід визнати такою, що втратила право на користування житлом позивача.
Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Внаслідок створених відповідачем перешкод, позивач позбавлений охоронюваного законом права користування власністю.
Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).
Відсутність відповідача за місцем мешкання понад одного року, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником квартири та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному житловому приміщенні більш ніж одного року, без поважних причин, втратила право користування житловим приміщенням,у звязку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку.
На підставі викладеного та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право на користування квартирою № 9 в будинку № 6 по вулиці вулиці Маяковського в м. Марганці, Дніпропетровської області.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданою до матеріалів справи квитанцією ( а.с.1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,319,321,391,405 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,10,12,13,19,28,76,81,141,247,258,259,263-265,274-277,280-283,
289,354-355 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Марганецька міська рада Дніпропетровської області про визнанн особи такою, що втратила право на корсиування житловим примішенням - задовільнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право на користування квартирою № 9 в будинку № 6 по вулиці Маяковського в м. Марганці, Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, (НОМЕР_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ІНФОРМАЦІЯ_5, уродж. ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочнерішенняможе бути переглянуте судом, щойогоухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з іншихповажних причин.

Суддя: О. С. Янжула