ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7474/18 Номер провадження 22-ц/814/1155/19Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Григоришина М.В.

за участю: позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача -адв. Безцінної В.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини, звільнення від стягнення аліментів на дитину

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що вони перебували у цивільному шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також, позивач має ще доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Зазначає, що, згодом вони вирішили жити окремо, донька - ОСОБА_5 залишилась проживати зі ОСОБА_2, відповідач коштів на утримання дитини не надавав. Після обговорення питання матеріального утримання доньки сторони прийшли до рішення, що ОСОБА_2 виїде на тимчасову роботу за кордон, а донька залишиться проживати з відповідачем та його батьками, після чого позивач підписала договір підряду від 27.10.2017 року на підприємстві в Польщі.

Вказує, що в подальшому, рішенням від 14.11.2017 року ВК Шевченківської районної у місті Полтаві ради визначив місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 разом з її батьком, а на початку січня 2018 року вона повернулась в Україну, оскільки їй повідомляли, що відповідач зловживає спиртними напоями, а про доньку піклуються лише його батьки.

Зазначає, що вона намагалася забрати дитину, проте такі спроби залишились без результатними, під час них між сторонами виникали сварки. В подальшому вона, ОСОБА_2, звернулась із заявою про визначення місця проживання малолітньої доньки з матір'ю, та за результатами її розгляду виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки піклування, залишив без змін рішення виконкому від 14.11.2017 за №237. Після цього позивач звернулась до ВК Шевченківської районної у м. Полтаві ради з заявою про визначення порядку її участі у вихованні і спілкуванні з донькою та рішенням даного комітету №99 від 22.05.2018р. визначено порядок участі матері ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_5, яке відповідач ухиляється виконувати.

З урахуванням наведеного прохала: визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4; звільнити ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; вирішити питання судових витрат (т.1, а.с.2-6).

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до місцевого суду з зустрічним позовом до ОСОБА_7, посилаючись на те, що сторони по справі проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше 10 років, та ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась донька ОСОБА_5, яка від народження проживала зі своїми батьками у квартирі, належній батькам позивача за зустрічним позовом. Зазначає, що у липні 2017 року відповідач залишила сім'ю та почала проживати з іншим чоловіком. В подальшому, оскільки позивач за зустрічним позовом залишився сам з малолітньою дитиною, він був змушений переїхати до своїх батьків, щоб мати змогу працювати та належним чином доглядати за донькою. Вказує, що в період з липня 2017 року до зими 2018 року відповідач донькою не цікавилась, не спілкувалася з нею, на утримання дитини коштів не надавала. Пізніше, ОСОБА_7 виявила бажання спілкуватися з дитиною, проте, на думку ОСОБА_3, такі зустрічі були невдалими, оскільки після них дитина виглядала пригніченою та наче чогось боялась. Також, вказує, що рішеннями органу опуки та піклування місце проживання малолітньої дитини визначено саме з ним, та він (ОСОБА_3Б.) звернувся до суду з заявою про стягнення з ОСОБА_7 аліментів на утримання дитини, яка була задоволена.

Вважає, що, оскільки відповідач сама залишила дитину, яка тривалий час проживає з батьком, дідусем та бабусею, що якнайкраще відповідає інтересам дитини, то наявні підстави для задоволення його позову, яким просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_3, вирішити питання судових витрат (т.1, а.с.50-58).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2019 року у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, звільнення від стягнення аліментів на дитину, відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року разом з батьком ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Судові витрати у розмірі 705,00 грн. віднесено на користь держави.

Вказане рішення оскаржила позивач за первісним позовом, яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити; визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року разом з матір'ю ОСОБА_2; звільнити ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовити; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що, місцевий суд безпідставно взяв до уваги висновок органу опіки та піклування однорічної давності, не застосувавши положення ч.6 ст.19 СК України, та не отримав новий висновок, який би грунтувався на всіх обставинах справи.

Також, вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що батько, з яким визначено проживати дитині, систематично допускає скоєння адміністративних правопорушень у стані алкогольного сп'яніння.

Зауважує, що вона має можливість забезпечити дитину окремою кімнатою та має самостійний дохід для здійснення належного матеріального забезпечення дитини.

Окрім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_3 порушує її право на спілкування з донькою, перешкоджає у зустрічах, не надав згоди на спільний відпочинок на морі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилючись на те, що, на виконання вимог ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 17.10.2018 рокуСлужба у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради підготувала письмовий висновок щодо розв»язання спору щодо визначення місця проживання дитини, в якому зазначила, що даний спір раніше вирішувався органом опіки і піклування, в результаті чого було прийнято рішення виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради №237 від 14.11.2017р., яким визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року разом з її батьком ОСОБА_3, це рішення є чинним і ніким не оскарженим, а тому суд вірно врахував даний висновок як доказ у справі.

Зазначає, що, відповідно до рішення комісії №16 від 05.04.2018 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.», при розгляді заяви ОСОБА_7, комісія, переглядаючи рішення №237 від 14.11.2017р., врахувала згоду матері та те, що батько добре піклується про доньку, позитивно характеризується за місцем роботи, створив належні умови для виховання дитини, має достатній самостійний дохід для утримання доньки, те, що дитина адаптувалася у родині батька.

Вказує, що твердження позивача про зловживання ОСОБА_5 спиртними напоями спростовуються довідками Полтавського обласного наркологічного диспансеру від 24.10.2017р. та Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру від 17.10.2017р.

Вважає, що, при вирішенні спору судом вірно враховано ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення, а тому, при прийнятті рішення, судом забезпечено якнайкращі інтереси дитини.

У судовому засіданніпозивач доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримала та прохала її задовольнити.

Відповідач та його представник у задоволенні апеляційної скарги прохали відмовити, а рішення районного суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, встановлено місцевим судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу., та ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась донька, ОСОБА_5, батьками якої вони записані відповідно до актового запису №386 від 07.04.2015 року, складеного Октябрським ВДРАЦС РС Полтавського МУЮ, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 07.04.2015 року, т.1, а.с.8).

Також, як установлено та не заперечується учасниками процесу, після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами по справі, їх дитина - ОСОБА_5 - залишилась проживати з батьком - відповідачем по справі ОСОБА_3

Судовим наказом від 11.09.2018 року по справі №552/4493/18 за заявою ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_7, визначено стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше ніж 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 08.08.2018 року, вирішено питання судових витрат (т.1, а.с.82).

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 саме з батьком, місцевий суд, аналізуючи матеріали справи, надані сторонами докази та свідчення, виходив із того, що саме батько може забезпечити найкращі інтереси доньки, при цьому не порушуючи прав дитини на спілкування з матір'ю.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають матеріалам справи та встановленим по справі обставинам.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1956 року дитина може бути розлучена з матір»ю лише у виняткових випадках.

У статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 статті 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У відповідності із ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Окрім того, ч.ч.4-5 ст.19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як убачається з Витягу з рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» від 14 листопада 2017 року №237, розглянувши заяву ОСОБА_3, додані до неї документи, висновок служби у справах дітей, враховуючи інтереси дитини, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її батьком ОСОБА_3 (т.1, а.с.11).

Місцевим судом установлено та не спростовано сторонами по справі, що в основу вказаного рішення від 14 листопада 2017 року №237, було покладено згоду матері ОСОБА_2 про те, що вона не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

В подальшому, відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.» від 05 квітня 2018 року №16, розглянувши заяву ОСОБА_7 про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та додані до неї документи, комісія відмітила, що рішенням виконкому №237 від 14.11.2017 року визначено місце проживання малолітньої дитини разом з її батьком ОСОБА_3, при прийнятті рішення була врахована згода матері. Батько гарно піклується про доньку, позитивно характеризується за місцем роботи, створив належні умови для виховання дитини, має достатній самостійний дохід для утримання доньки. Дитина адаптувалася в родині батька.

Вирішено: рішення виконкому №237 від 14.11.2017 року «Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.» залишити без змін (т.1, а.с.63).

Також, у відповідності до листа за підписом заступника голови ради з питань діяльності виконавчого органу ОСОБА_8 від 11.04.2018 року №Ч02.1-16/317, виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, розглянувши заяву ОСОБА_7, повідомив, що спеціалістами служби у справах дітей вивчене питання щодо виконання ОСОБА_3 батьківських обов'язків по догляду, вихованню, матеріальному утриманню малолітньої доньки ОСОБА_5. Члени комісії одноголосно визначились, що рішення виконкому №237 від 14.11.2017 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.» необхідно залишити без змін. (т.1, а.с.16).

Окрім того, згідно Витягу із рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради «Про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні матері з малолітньої донькою» від 22.05.2018 року №99, вирішено визначити наступний порядок участі матері, ОСОБА_7 у вихованні та спілкуванні зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н, а саме: кожної першої та третьої суботи, а також кожної другої та четвертої неділі місяця, починаючи з 09:00 год. до 18:00 год. з правом прогулянок по місту, відвідування місця проживання матері, а також відвідування дитячих розважальних закладів, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про стан її здоров'я; спілкування матері із донькою під час святкових днів, дня народження дитини (т.1, а.с.19).

Відтак, чинним на даний час та ніким не оскарженим рішенням органу опіки та піклування від 14 листопада 2017 року №237 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її батьком ОСОБА_3, оскільки він якнайкраще зможе забезпечити належний рівень життя дитини, як у матеріальному, так і фізичному, духовному, психологічному плані.

Також, місцевим судом було вірно встановлено, що в батька дитини - ОСОБА_3 більш сприятливі умови для проживання дитини, а саме донька ОСОБА_5 проживає у трикімнатній квартирі, належній батькам відповідача за первісним позовом, та має окрему кімнату. Умови її проживання вказаними вище рішеннями органу опіки та піклування визначені як задовільні, квартира, в якій проживає дитина, благоустроєна, відремонтована, тепла і затишна, має необхідні меблі та техніку. Окрім того, у власності ОСОБА_3 та його батьків перебуває ще двокімнатна квартира АДРЕСА_1, де і зареєстрована малолітня дитина (т.1, а.с.61,97,100-101).

При цьому, як убачається з Акту обстеження умов проживання від 20 лютого 2018 року, затвердженого начальником Служби у справах дітей Київського райвиконкому м. Полтави ОСОБА_9 обстежено умови проживання дітей за адресою: АДРЕСА_2, розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 3 кімнат: коридор, кухня, ванна кімната, 3 спальні. Умови проживання задовільні. У кімнатах є необхідні меблі, дивани, шафи, письмовий стіл) та побутова техніка (телевізор, ноутбук, пральна машина, холодильник) Продукти харчування в наявності. Для виховання та розвитку дітей створено такі умови: у дитини є окрема кімната, в якій є ліжко, шафа для одягу, тумба. Одяг, взуття відповідно до сезону. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 - мати; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька; ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6 - співмешканець. (т.1, а.с.14).

Відтак, місцевим судом вірно зазначено, що умови проживання у вказаному будинку, з урахуванням того, що в ньому мешкатимуть двоє дорослих людей та три дитини, один з яких майбутнє немовля, не відповідатимуть інтересам ОСОБА_5, оскільки за наявності двох житлових кімнат (як убачається з копії технічного паспорту, виготовленого 30.11.2011 року, т.2, а.с.53-54) забезпечити їй окрему кімнату можливості не буде.

Доводи апеляційної скарги стосовно наявності такої можливості, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказане в жодній мірі не підтверджено будь-якими засобами доказування, окрім слів апелянта, при цьому з урахуванням наведених обставин викликає розумний сумнів суду.

Окрім того, матеріалами справи установлено, що відповідач за первісним позовом працевлаштований, має самостійний дохід, який, як убачається з довідки про доходи ТОВ «Компанія Крок» від 01.10.2018 року (т.1, а.с.65), за період з березня по жовтень 2018 року становив 19114,56 грн.

При цьому, згідно довідки, виданої Шевченківським ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській1 області від 10.12.2018 року №1029, ОСОБА_7 звільнена з роботи у ТОВ «Торговий Дім Автотранс-ОЙЛ» 30.11.2018 року (наказ №579-К від 30.11.2018 року) та у неї наявний борг зі сплати аліментів, який станом на 01.12.2018 року складає - 3673,16 грн. (т.1, а.с.274).

Таким чином, . на даний час ОСОБА_2 самостійного, постійного доходу не має, доказів на спростування вказаного ні матеріали справи, ні апеляційна скарга не містять.

Матеріалами справи установлено, що батько добре піклується про доньку, створив належні умови для виховання дитини, на диспансерному обліку в нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, має самостійний дохід для утримання дитини, яка в повній мірі адаптувалася в родині батька. При цьому, мати, що не заперечується стороною, тривалий час не спілкувалась з дитиною, оскільки працювала за кордоном та навіть після повернення не здійснювала активних намагань у такому спілкуванні.

Так, наявними у справі доказами, а саме показами свідків, допитаних у суді першої інстанції, характеристиками та довідками КЗ «Полтавський НВК №36» Полтавської міської ради Полтавської області, в повній мірі підтверджено факт того, що мати ОСОБА_5 нехтувала наданим їй правом на спілкування з донькою, та не завжди користувалася встановленим порядком участі у спілкуванні з донькою, жодного разу не з'явилася на святкових ранках у садочку та навіть більше - при спілкуванні з вихователькою дитячого закладу ОСОБА_12 не поцікавилася станом здоров'я дитини чи її успіхами.

Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, надані сторонами докази, в повній мірі погоджується з висновком місцевого суду про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_3, оскільки це якнайкраще відповідатиме її інтересам. Відтак, рішення суду щодо наявності підстав для відмови в первісному позові та задоволення зустрічного є законним, обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги висновок органу опіки та піклування однорічної давності, не застосувавши положення ч.6 ст.19 СК України, та не отримав новий висновок, який би грунтувався на всіх обставинах справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки рішення органу опіки та піклування від 14 листопада 2017 року №237 є чинним, після перегляду, за заявою ОСОБА_2 було визнано обґрунтованим та не скасовано, а тому відсутні підстави вважати його неналежним доказом по даній справі.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що батько, з яким визначено проживати дитини, систематично допускає скоєння адміністративних правопорушень у стані алкогольного сп'яніння, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки відповідні адміністративні правопорушення мали місце до ухвалення органом опіки та піклуваннярішення №237від 14 листопада 2017 року, в якому зафіксовано згоду матері - ОСОБА_2 на визначення місця проживання їх доньки з батьком, який, згідно тверджень в апеляційній скарзі, є не належним опікуном дитини.

Посилання апелянта на нанесення їй ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, суд апеляційної інстанції також не може оцінити як підставу для скасування правильного та обґрунтованого рішення місцевого суду, оскільки за вказаний проступок відповідача за первісним позовом до адміністративної чи кримінальної відповідальності притягнуто не було, мала місце профілактична бесіда.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_3 порушує право апелянта (матері) на спілкування з донькою, перешкоджає у зустрічах, колегія суддів, за відсутності будь-яких доказів на підтвердження наведеного, до уваги також не приймає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову та про відмову в первісному.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, -залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова