ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/664/19 Справа № 205/7997/16-ц Головуючий у першій інстанції: Басова Н.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»), ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлов Олег Анатолійович, Орган опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, про визнання договору іпотеки недійсним, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30.11.2004 року її мати ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру за адресою АДРЕСА_1. З часу придбання квартири позивач постійно проживала у вказаній квартирі. У травні 2016 року ОСОБА_5 повідомила позивача про те, що квартира є предметом іпотеки у ПАТ КБ «ПриватБанк». 12.02.2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту. Також 12.02.2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_5 передала в іпотеку квартиру за вказаною адресою. Під час укладення договору ОСОБА_5 не приховувала те, що вона має на утриманні малолітню дитину (позивача). Отже, на час нотаріального посвідчення договору іпотеки на утриманні позивача була малолітня дитина, яка мала право на користування переданою в іпотеку квартирою, а відтак договір іпотеки від 12.02.2008 року укладено з порушенням прав дитини та без згоди органу опіки та піклування і такий договір має бути визнаний недійсним з моменту його укладення. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки від 12.02.2008 року №DNU0GA08441582, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк»; скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2, накладену згідно договору іпотеки від 12.02.2008 року №DNU0GA08441582; внести до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису №65734553 з реєстру щодо обтяження нерухомого майна іпотекою згідно вказаного договору іпотеки; внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про виключення запису №6573760 з реєстру щодо накладення заборони відчуження нерухомого майна згідно договору іпотеки від 12.02.2008 року №DNU0GA08441582 (а.с. 64-65 т.1).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток АТ КБ «ПриватБанк» та третім особам, а також розміщенням відповідного оголошення про слухання справи на вебсайті судової влади.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 12 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір №DNU0GA08441582, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 39525,00 доларів США, на наступні цілі: у розмірі 35700,00 доларів США на споживчі цілі, а також, у розмірі 3825,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2. даного договору, строком користування до 12 лютого 2018 року, включно (а.с. 12-13 т.1).

В забезпечення виконання умов кредитного договору №DNU0GA08441582 від 12 лютого 2008 року, ОСОБА_5 12 лютого 2008 року уклала із ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 надала в іпотеку 2-кімнатну квартиру, загальною площею 45,60 кв.м., житлової площею 28,80 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу №б/н від 30.11.2004 року (а.с. 16-17 т.1).

Згідно п. 10 договору іпотеки від 12.02.2008 року, на момент укладення цього договору предмет іпотеки знаходиться в технічно справному стані, придатний до експлуатації.

За змістом п. 12 вказаного вище договору іпотеки, іпотекодавець засвідчує, що на момент укладення цього договору, зокрема, предмет іпотеки за цим договором не знаходиться в іпотеці у третіх осіб, в тому числі не знаходиться в податковій заставі, не подарований, не проданий, в суперечці та під арештом не перебуває; на підставах, передбачених чинним законодавством, він має право відчужувати предмет іпотеки; на підставах, передбачених чинним законодавством, на предмет іпотеки може бути звернене стягнення; до іпотекодавця не пред'явлені і не будуть пред'явлені майнові вимоги, пов'язані з вилученням предмету іпотеки; предмет іпотеки не знаходиться у спільній власності; не є часткою, паєм (їх частинами) у статутному фонді підприємств; не є часткою у спільному майні за договором про сумісну діяльність (або предмет іпотеки перебуває у спільній власності переданий в заставу за згодою всіх співвласників /учасників договору про спільну діяльність); відносно предмету іпотеки не укладено угод про передачу в оренду, лізинг, у позичку іншим особам, у спільну діяльність, або інших угод про передачу предмета іпотеки третім особам; відносно предмета іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому порядку.

Квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_5 - матері позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Колодій Л.М. за реєстровим №5601, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 13.01.2005 року, що підтверджується копією вказаного договору, а також копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області ради №6202762 від 13.01.2005 року (а.с. 10, 11).

Згідно копії довідки КП "Житлово-експлуатаційне підприємство №22", наданої нотаріусу при укладенні оспорюваного договору іпотеки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно на час укладення договору іпотеки від 12.02.2008 року, була зареєстрована по АДРЕСА_1 складом сім'ї з одного чоловіка, інших осіб у вказаній квартирі не зареєстровано.

Згідно копії паспорта ОСОБА_3 серії НОМЕР_1, виданого Ленінським РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 04.01.2013 року, позивач зареєструвала місце проживання по АДРЕСА_1 з 07 лютого 2009 року (а.с. 26 т.1).

На момент укладення договору іпотеки донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, - ОСОБА_3 була малолітньою.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-III "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У пункті 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) в кожному конкретному випадку суди повинні: 1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною; при укладенні такого договору батьки зловживали своїми правами законних представників дитини.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановлено, що на момент укладення 12.02.2008 року оспорюваного договору, позивач не мала права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_4.

Судом апеляційної інстанції було витребувано у нотаріуса копії всіх документів щодо посвідчення та укладення оспорюваного договору іпотеки від 12 лютого 2008 року та встановлено, що ОСОБА_5 було надано нотаріусу довідку №449 від 05.01.2008 року про склад сім'ї, в якій відсутні відомості про будь-яких інших осіб, окрім ОСОБА_5, проживаючих у квартирі АДРЕСА_1.

Іпотекодавець ОСОБА_5, укладаючи договір іпотеки, гарантувала, що за місцем знаходження предмета іпотеки не зареєстровані та фактично не проживають (не мають права користування) малолітні чи неповнолітні особи, та передача предмета іпотеки в іпотеку не порушує прав та інтересів зазначених осіб.

Відповідач ОСОБА_5 приховала той факт, що право користування квартирою АДРЕСА_1 мала неповнолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно змісту позовної заяви, змісту апеляційної скарги та пояснень сторін в судових засіданнях, позивач, яка є повнолітньою, до цього часу зареєстрована та проживає у вказаній вище квартирі АДРЕСА_5. Про існування перешкод у користування даною квартирою, про пред"явлення позову про виселення позивачки у зв"язку з перебуванням квартири в іпотеці, позивачкою не зазначено, відповідних доказів суду не надано, клопотань про витребування доказів судом не заявлено.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку, що права позивачки, яка на час пред"явлення даного позову досягла повноліття, безперешкодно користується вказаним вище нерухомим майном, власником якого не являється, - не порушені у зв"язку з укладенням ОСОБА_5 договору іпотеки від 12.02.2008 року; рішення місцевого суду є правильним та підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4- залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді