Справа № 156/738/18 Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І. М.
Провадження № 22-ц/802/108/19 Категорія: 48 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Федонюк С.Ю., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та додаткових витрат на неповнолітню дитину за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 07 листопада 2018 року,

встановив:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та додаткових витрат на неповнолітню дитину.

Позов обґрунтовано тим, що з 14.05.2016 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі. 22.08.2016 року у них народився син - ОСОБА_3. 04.10.2017 року шлюб між ними розірвано. Дитина проживає з нею. З 07.07.2017 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та отримує соціальну допомогу. У зв'язку із цим вона не має змоги працювати, а інших джерел доходу не має. Крім того, на її утриманні перебуває неповнолітня дитина від першого шлюбу. Відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на її утримання. Разом з тим, їхній спільний син часто хворіє, і через те, що відповідач не надає додаткової матеріальної підтримки вона змушена постійно займатись пошуком коштів на лікування дитини. У зв'язку із особливістю хвороби ОСОБА_3 витрачає кошти на придбання підгузків.

Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення сином ОСОБА_4 трьохрічного віку, а також стягнути з відповідача на її користь половину понесених нею додаткових витрат на лікування ОСОБА_3 у розмірі 2 809,51 грн.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 07 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо неможливості відповідачем надавати їй матеріальну допомогу. Також ОСОБА_1 зазначає, що судом безпідставно залишено поза увагою докази, які вона подала на підтвердження понесених нею додаткових витрат на дитину.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 зазначає, що доводи апелянта безпідставні, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування додаткових витрат на дитину.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких мотивів.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 являються сторони по справі, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2

Згідно з довідкою Грядівської сільської ради № 659 від 09.08.2018 року ОСОБА_3 проживає разом з позивачем по справі (а.с.4).

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 04.10.2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7).

Відповідно до рішення Іваничівського районного суду Волинської області по справі № 156/506/17 від 07.07.2017 року з відповідача на користь позивача щомісячно стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн., починаючи з 16.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (а.с.5-6).

Як на підставу позовних вимог про стягнення аліментів на своє утримання ОСОБА_1 посилалася на те, що вона знаходиться у відпстці по догляду за дитиною, а тому не може працювати, однак колишній чоловік ОСОБА_2 добровільно коштів на її утримання, як колишньої дружини, не надає, хоча має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки займається підприємницькою діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно з частиною 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Частини 2, 4, 6 статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Із свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (а.с.51).

Згідно з книгою обліку доходів № 185 відповідач отримав наступний дохід: за січень 2018 року - 3 600 грн.; за лютий 2018 року - 3 900 грн.; за березень 2018 року - 4 500 грн.; за квітень 2018 року - 5 100 грн.; за травень 2018 року - 3 600 грн.; за червень 2018 року - 3 950 грн.; за липень 2018 року - 3 800 грн.; за серпень 2018 року - 4 100 грн.; за вересень 2018 року - 4 700 грн.; за жовтень 2018 року - 4 000 грн. (а.с.52-62). Тобто середній дохід відповідача від ведення підприємницької діяльності складає 4 125 грн. щомісячно.

Відмовляючи у стягненні аліментів на утримання колишньої дружини, яка пенребуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років суд першої інстанції виходив з того, що в разі стягнення аліментів на утримання дружини дохід відповідача буде становити менше встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заперечуючи можливість надавати матеріальну допомогу колишній дружині відповідач вказав, що оплата житлово-комунальних послуг та сплата аліментів на двох дітей поглинають весь його дохід.

Апеляційний суд відхиляє такі заперечення відповідача з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 дійсно сплачує аліменти на підставі рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 07.07.2017 року по 1000грн. щомісяця на утримання сина ОСОБА_3 та добровільно утримує дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 від першого шлюбу та сплачує кошти по 1000 грн., що підтверджується розписками (а.с. 46-50), проте в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, відповідачем не подано належних доказів про існуванння інших видатків. Таким чином, доведеними витратами відповідача слід вважати 2000 грн. на утримання двох неповнолітніх дітей.

З урахуванням вищевказаного та беручи до уваги, що середня заробітна плата відповідача складає 4125 грн, доведені витрати становлять 2000 грн, прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 липня - 1841 грн, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 може сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 280 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Згідно з положеннями частини І статті 79 СК України, аліменти присуджуються від дня подання позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою позивач звернулася 20 березня 2018 року, отже з цього дня підлягають стягненню аліменти.

Доводи відповідача , що він також має захворювання та потребує лікування суд відхиляє, оскільки доказів про понесені витрати або ж про вартість рекомендованого лікування він не подав.

Аргументи ОСОБА_2 про те, що він допомагає матеріально своїм престарілим батькам не можуть слугувати підставою для висновку про неспроможність сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини до досягнення дитиною трьох років, оскільки, як вказує сам відповідач, його батьки отримують пенсію, отже, на його утриманні не перебувають.

Інші мотиви викладені у письмових поясненнях, є суб'єктивною оцінкою позовних вимог, тому судом відхиляються.

Позов у частині стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину підлягає частковому задоволенню з огляду не таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування.

Право одного із батьків, з яким проживає дитина, на стягнення додаткових витрат є відмінним від права на стягнення аліментів - коштів на утримання дитини. Лише за наявності особливих обставин, визначених законом, крім звичайних витрат на утримання дитини, виникає потреба у додаткових витратах.

Аналізуючи положення статті 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність потреби у таких витратах має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

При вирішенні справи суд не врахував передбачених статтею 185 СК України критеріїв віднесення витрат на дитину до додаткових та дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог.

Що стосується визначення розміру додаткових витрат, які підлягають стягненню з відповідача, апеляційний суд виходить з наступного.

В матеріалах справи міститься епікриз №147і Нововолинської ЦМЛ та виписка з медичної карти хворого, згідно з якими ОСОБА_3 з 24.02.2018 року по 05.03.2018року знаходився на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні Нововолинської ЦМЛ, у якому зазначено як діагноз, так і перелік препаратів, призначених для лікування( а.с. 10, 89).

Придбання зазначених ліків підтверджується копіями чеків №42863 від 24.02.2018р., №30266 від 25.02.2018 року, № 30401 від 26.02.2018 року, №43476 від 28.02.2018 року, № 30488 від 27.02.2018 року, № 280186 від 25.02.2018 року, №280481 від 26.02.2018 року (а.с. 11), № 3 від 01.03.2018 (а.с.13) на загальну суму 774.95 грн.

Витрати на придбання пального для автомобіля та засоби гігієни не відносяться до додаткових у розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами. Вказані витрати відносяться до основни, які батьки несуть на утримання дітей виходячи із своїх матеріальних можливостей.

Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 387.48 грн., як половина додаткових витрат на дитину, понесених позивачем, оскільки положенням Сімейного кодексу України передбачається рівність прав і обов'язків матері і батька щодо дитини (ст. 141 СК України).

На обгрунтування позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину позивач подала фіскальні чеки на придбання ліків та засобів гігієни на загальну суму 5 619 грн. Однак доказів того, що решта ліків, придбаних на суму понад 774.95 грн , були призначені лікарем, не подала.

З виписки амбулаторного хворого вбачається, що у період лікування з 24.02.2018 року по 05.03.2018 року позивач придбавала такі ліки як креон, нуфороксазид, однак письмових доказів про вартість придбаних ліків саме у цей період, позивач не подала.

Фіскальний чек від 14.07.2018 року про придбання указаних медичних препаратів, що знаходиться на а.с. 18, стосується іншого періоду та не підтверджений призначенням лікаря.

Щодо безпідставності вимог про відшкодування вартості засобів гігієни наведено вище.

При постановленні рішення суд неповно з'ясував обставини справи, не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи.

Відповідно до частини 3, 4 статті 376 ЦПК України підставою для скасування рішень повністю чи частково, або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 280 гривень щомісячно на її утримання, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 року, трьох років, та 387.48 грн. додаткових витрат на дитину.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_1Ф при зверненні з позовом до суду звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір стягується з відповідача в дохід держави.

В даній справі розглядається спір щодо 2 майнових вимог, мінімальний розмір судового збору за кожну вимогу майнового характеру становить 704.80 грн., тому судовий збір за дві вимоги становить 1409,60 грн. (704,80грн +704,80 грн.), а судовий збір за подання апеляційної скарги - 2114,40грн. (704,80грн.х150%+704,80грн. х150%).

З огляду на викладене та те, що позовні вимоги та апеляційна скарга задоволені частково з ОСОБА_2 слід стягнути з дохід держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 311,59грн (704,80 грн х 30,42%(відсоток задоволеної вимоги)+ 704,80грн х 13,79%(відсоток задоволеної вимоги)) та за подання апеляційної скарги - 467,39 грн.(1057,20 грн. х 30,42%(відсоток задоволеної вимоги) + 1057,20 грн. х 13,79% (відсоток задоволеної вимоги)), всього 778,97 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 377, 382, 383, 384, 389-390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 07 листопада 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та додаткових витрат на неповнолітню дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця смт. Жовтневе м. Нововолинська Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_1 280 (двісті вісімдесят) грн. щомісячно, починаючи з 20 серпня 2018 року до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, трьох років, тобто до 22 серпня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця смт. Жовтневе м. Нововолинська Волинської області, мешканця АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 387.48 грн. ( триста вісімдесят сім гривень сорок вісім копійок) додаткових витрат на дитину.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця смт. Жовтневе м. Нововолинська Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 в дохід держави 778,97 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: