ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 619/782/18

Провадження № 22-ц/818/332/19

04 квітня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сватенко Н.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

інші учасники справи:

третя особа - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області, ухвалене 28 серпня 2018 року о 14 годині 09 хвилин у складі судді Нечипоренко І.М., - установив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив усунути йому перешкоди у здійсненні права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1, вселити його у належну на праві власності Ѕ частину житлового будинку, зобов'язати відповідача та членів її сім`ї не чинити перешкоди у здійсненні позивачем права власності на частину житлового будинку.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1. Кожному належить по 1/2 частині спірного будинку, при цьому зареєстрований у будинку лише позивач. ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача, у будинку не зареєстрована. Незважаючи на це, вони з донькою ОСОБА_3 займають увесь будинок, порушуючи права позивача як власника на проживання у ньому, створюючи перешкоди у користуванні належною позивачу частиною будинку.

Рішенням Дегачівського районного суду Харківської області від 28 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Усунуто йому перешкоди у здійсненні права власності та вселено ОСОБА_1 у житловий будинок АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про вселення. Між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 виник спір з приводу користування будинком, оскільки будинок перебуває в їхній спільній частковій власності без виділення часток в натурі. Так, позивач зазначає про наявність конфліктів між ними щодо користування спільним майном, відсутність вільного доступу до належного йому майна. Крім того, про наявність перешкод з боку відповідача свідчить звернення позивача до суду з позовом про визначення порядку користування спірним житловим будинком. Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача та членів її сім'ї не чинити перешкод у здійсненні позивачем права власності задоволенню не підлягають, оскільки вони направлені на вчинення дій відповідачами дій у майбутньому. А чинне законодавство не передбачає можливості для особи захищати свої права на майбутнє.

В поданій 21 вересня 2018 року апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його вимог в частині усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення його у житловий будинок АДРЕСА_1. Також заперечує проти стягнення з неї на користь держави судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано невідповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України, чим порушено принцип диспозитивності у судочинстві. Позивач звернувся до суду з позовом про усунення йому перешкод і вселення в Ѕ частину житлового будинку, а позов задоволено стосовно будинку в цілому. В судовому засіданні позивач не заперечував, що дійсний позов пред'явлено з метою перешкоджання вселенню ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_2, що також належить сторонам на праві спільної власності по Ѕ частині кожному. Судом не встановлено, що відповідач та третя особа чинять позивачу перешкоди у користуванні належною йому частиною будинку, оскільки ОСОБА_1 має ключі від будинку і може ним користуватись. Також судом не було враховано Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» і побиття її доньки, ОСОБА_3, позивачем.

ОСОБА_1 в поданому відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, судовим розглядом підтверджено право позивача на користування його власністю - 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.п. 2,4 ч.1, ч.2 ст. ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14.08.2017 року (а.с.4-8). Кожний є власником 1/2 частини будинку. Реєстрація права власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 підтверджена витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 106520790 від 07.12.2017 року (а.с. 24).

У спірному будинку зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 і третьої особи, ОСОБА_3, що підтверджується копіями їх паспортів у матеріалах справи (а.с. 20-22, 73). ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 35).

ОСОБА_2 є колишньою дружиною ОСОБА_1, шлюб між ними розірвано рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 листопада 2015 року (а.с. 32).

Проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 підтверджується постановою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2015 року (а.с. 75) та витягом з кримінального провадження № 0001026 (а.с. 74). У постанові від 07 жовтня 2015 року вказано, що після сварки з ОСОБА_1 21 серпня 2015 року ОСОБА_2 поїхала жити до доньки за адресою: АДРЕСА_1. Згідно витягу з кримінального провадження ОСОБА_3 при зверненні до Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області місцем свого проживання вказала: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивач є співвласником будинку, відповідачі чинять йому перешкоди у вселенні до належної йому житлової площі, тому його право користування спірним майном підлягає захисту шляхом вселення.

Суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів того, що відповідачами порушується його право власності, йому чиняться перешкоди у вселенні.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачами права ОСОБА_1 на вселення передчасно, без наявності будь-яких доказів вчинення ними перешкод щодо цього, чим порушив норми матеріального і процесуального права.

Посилання суду на те, що ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позову, що свідчить про їх перешкоджання вселенню позивача, є безпідставними.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила що не перешкоджала та не перешкоджає вселенню позивача, у якого є ключі від будинку.

Таким чином, суд вважає, в діях відповідача відсутнє будь-яке порушення права ОСОБА_1 на проживання в належному йому на праві спільної часткової власності будинку. Позивач проживає в іншому будинку за адресою: АДРЕСА_2, що також належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності.

З цих підтавав, а не з підстав відсутності у позивача права на вселення, ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову в суді першої інстанції.

Позивач надав суду в якості доказу факту перешкоджання у вселенні до спірного будинку акт складений депутатом Зверєвим І.М., що правильно не був прийнятий судом у якості належного доказу у справі (а.с. 25). Інші докази порушення права власності позивача з боку відповідача відсутні.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати в частині задоволених позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення, ухвалити у справі в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, а тому не було предметом перегляду.

Відповідно до п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги сплатила 1057 гривень судового збору (а.с. 160, 178). ОСОБА_2 є інвалідом другої групи згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 106164 (а.с. 23), тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України № 3674-VI від 08.07.2011 «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях.

Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_2, сплачену нею суму судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 057 грн. 20 коп. належить компенсувати їй за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 серпня 2018 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та вселенні в будинок АДРЕСА_1 та стягнення судового збору.

Ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду не переглядалось.

Сплачений ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1057 (одна тисяча п'ятдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 квітня 2019 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний