Справа № 569/7946/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання договору кредиту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ПАТ "Укрсоцбанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання договору кредиту недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що договір кредиту № 377 КЗ від 16 листопада 2007 року є таким, що укладений з суттєвим порушенням істотних умов договору встановлених законодавством України, з використанням елементів нечесної підприємницької практики всупереч існуючих норм і вимог діючого законодавства України та грубо порушують охоронювані Конституцією і Законами права та інтереси споживача фінансових послуг і водночас завдають значної шкоди. Стверджує, що позичальник був позбавлений фактичної можливості вносити зімни до змісту договору кредиту , щодо і стотних умов договору та відсоткової ставки. Банк не надав позичальнику повної, обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення спірного договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів та могли суттєво вплинути на його волевиявлення. Так, відповідач не здійснив детальний прозпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, не зазначив вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості, не визначив реальну процентну ставку, не визначив та не вказав абсолютне значення подорожчання кредиту у грошовому вигляді, не зазначив умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку, не визначено та не розкрито необхідні обовязкові умови щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, іще до укладення такого кредитного договору та інше. Зазначає, що сторонами спірного договору кредиту не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, а відтак кредитний договір є недійсним. Позивач просить суд: 1. Визнати порушеним право ОСОБА_1, споживача фінансових послуг банку. 2 Визнати недійсними: Договір кредиту № 377 КЗ від 16 листопада 2007 року, укладений між Акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1М , у звязку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1М не визнала, пояснила, що твердження позивача про те, що банком порушено вимоги чинного законодавства - не дотримано істотних умов договору кредиту, зокрема вимоги Закону України « Про захист прав споживачів» щодо необхідності надання позивачу інформації про умови кредитування перед укладенням договору кредиту не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи. Так, вказані твердження позивача спростовуються наступними документами, а саме заявою про надання кредиту від 12 листопада 2007 року та запитом на отримання кредиту від 15 листопада 2007 року, власним підписом на вказаній заяві позивач підтвердив той факт, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне, про особу та місце знаходження банку, про всі умови отримання, користування та повернення кредиту щодо якого цей запит на отримання кредиту підписаний позивачем, крім того, позивачем підтверджено відсутність у нього будь- яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому інформації, як про особу і місце знаходження банку так і про умови отримання, користування та повернення кредиту. Детальними розписами сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту. Просить суд врахувати, що позивач пропустив строк позовної давності, тому у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами письмові докази, та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання договору кредиту недійсними задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 16 листопада 2007 року 30 січня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" був укладений кредитний договір № 377 КЗ, відповідно до якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 54700 гривень 00 копійок, зі сплатою 13,5% річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п.2.6 цього Договору та наступним порядком погашення суми основної заборгованості з кінцевим терміном повернення заборгованості до 15.11.2017 року (п. 1.1 Кредитного договору). ( а.с. 49)

Згідно п.1.2. Договору кредиту, кредит надається Позичальнику на купівлю земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, що розташована за адресою: Рівненська область, м.Костопіль, вул. Липова,92.

В якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов"язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, Кредитор укладає: в день укладення цього договору - договір іпотеки з фізичною особою ОСОБА_1, який передає Кредитору в іпотеку земельної ділянки, загальною площею 0,1 га, що розташована за адресою: Рівненська область,м.Костопіль, вул. Липова,92; Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона (п.1.3 Кредитного договору).

У відповідності до умов договору кредиту відповідач зобов"язаний: п. 3.3.8. - повернути в повному обсязі кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному згідно з графіком; п. 3.3.7. - сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п. п. 2.4., 2.5. договору кредиту; п.2.4.1. передбачено, що сплата кредиту та процентів здійснюється щомісячно до 15-го числа місяця наступного за звітним місяцем, в якому нараховані проценти.

Відповідно до п. 3.3.9. договору кредиту, відповідач зобов"язаний достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти, та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених п.п. 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 5.4. договору кредиту.

Відповідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (параграф 1.Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом статей 525,526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.627 ЦК України, та відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Підставою, що стало причиною введення позивача в оману при укладанні кредитного договору, як вказав позивач, стало невідповідність кредитного договору вимогам ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Постанові НБУ №168 від 10.05.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" (зареєстр. в Мінюсті України 25.05.2007 року за №541/13808), оскільки в графіку платежів, не було враховано понесені позивачем витрати на оплату супутніх послуг, що значно підняло в ціні вартість кредиту та відсутність графіку платежів на весь строк кредитних зобов"язань.

Дане твердження позивача спростовується дослідженим судом доказом, а саме дослідженим судом Додатком № 1 до договору від 16.11.2007р. детальним розписом вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, який містить підписи представника банку та ОСОБА_1 (а.с.150). Судом не встановлено достовірних та належних доказів, які ставлять під сумнів достовірність зазначеного додатку.

Суд зауважує, що відповідно до ЗУ "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Цього зроблено не було, споживач кредитний договір підписав, отримав кредитні кошти розпорядився ними на власний розсуд, сплачував кредит згідно Графіку, а отже, визнавав в повному обсязі умови договору та погоджувався з ними.

При вирішенні спору суд приймає до уваги, що Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", які розроблені у відповідності дост. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", затверджено форму детального розпису сукупної вартості кредиту та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (надалі - Правила), а саме: відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", саме і тільки перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов"язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема:а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов"язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов"язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 добровільно виявив бажання скористатися послугами банку та укласти кредитний договір.

Суд вважає, що при укладенні умов договору про надання кредиту від 16 листопада 2007 року ОСОБА_1М діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначив характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі розмір штрафних санкцій.

При вирішенні питання про порушення банком Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування суд зауважує на таке: Банком було проведено переддоговірну роботу з позичальником, що стверджується запитом на отримання кредиту від 15.11.2007року ( а.с.109).

Окрім того, з розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 377 КЗ від 16.11.2007 року вбачається, що ОСОБА_1, здійснювалося погашення кредиту та відсотків за користування кредитом згідно графіку погашення кредиту до січня 2009 року. (а.с.113-124). Наведене дає підстави стверджувати, що волевиявлення ОСОБА_1, як учасника правочину, було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Повертаючись до обставин даної справи, суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 підписано кредитний договір, що свідчить про його обізнаність про умови кредитування, про вартість кредиту та інші супутні послуги та тарифи, а також безспірно вбачається, що позивач добровільно вчиняв дії щодо отримання банківського кредиту у розмірі 54700 гривень під заставу належного йому нерухомого майна.

Судом також встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту "Загальна вартість кредиту" та "Графік погашення кредиту", які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні правовідносини.

Що стосується висновку №3.5-30/18 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 28 вересня 2018 року, яка проведена згідно наявних матеріалів, суд оцінює критично вказаний висновок, оскільки останній жодним чином не доводить яким чином дії банку слугували обманом для укладення спірного кредитного договору. Відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Суд визнає, що ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження тих обставин, щодо визнання недійсним кредитного договору № 377 КЗ від 16 листопада 2007 року. Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує правову позицію висловлену Верховним Судом України у постанові № 6-1341 цс 15 від 2 грудня 2015 року. Відповідно до статті 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність відповідно до статті 257 ЦК Українивстановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності відповідно до статті 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Загальний строк позовної давності для даних правовідносин становить три роки. Як роз яснено в аб. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № І 4 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущеною без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про захист прав споживача фінансових послуг, визнання договору кредиту з ПАТ "Укрсоцбанк" № 377 КЗ від 16.11.2007 року недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, проживає: 33023 м.Рівне, вул. Відінська, 4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ПАТ "Укрсоцбанк", місцезнаходження: 01001 м.Київ, вул. Ковпака, 29, КОД .

Повний текст рішення виготовлено 24 січня 2019 року.

Суддя: О.В.Панас