Справа № 372/2661/18
Провадження № 2-262/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.

при секретарі Авсюкевич Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» » до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

06.09.2018 позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якій зазначає, що 25.05.20015 з вини відповідача була скоєно дорожньо-транспортні пригоди, відповідач покинув місце ДТП. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановами Оболонського райсуду м. Києва від 01.07.2015 та 06.06.2015. Згідно договору страхування позивачем було відшкодовано власникам пошкодженим автомобілям завдані збитки у розмірі 5337 грн. Вказані витрати відповідач добровільно не відшкодував. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити, стягнувши з відповідача в порядку регресу суму відшкодування а також судові витрати.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якої він заперечує щодо задоволення позовних вимог, заявив клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки строк позовної давності визначається з моменту ДТП а з строку виплати страхового відшкодування, крім того, позивачем не надано доказів, що саме відповідач повинен нести відповідальність за завдану шкоду.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі позов підтримують.

Відповідач, в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду, подав відзив на позовну заяву де просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2015 ОСОБА_2 25.05.2015 близько 10-00 год., керуючи автомобілем Мерседес д.н.з. НОМЕР_6 по пр. Московському 19-Б перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, внаслідок чого самовільно відчинились задні двері фургона та завдали механічного пошкодження автомобілю Тойота д.н.з. НОМЕР_1, після чого залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.3. ПДР України, та був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу про адміністративні правопорушення України і підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 01.07.2015 ОСОБА_2 25.05.2015 близько 10-00 год., керуючи автомобілем Мерседес д.н.з. НОМЕР_6 по пр. Московському 19-Б перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, внаслідок чого самовільно відчинились задні двері фургона та завдали механічного пошкодження автомобілю Тойота д.н.з. НОМЕР_2, після чого залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.3. ПДР України, та був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу про адміністративні правопорушення України і підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України, Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортних пригод доведена судом при розгляді адміністративних справ, як і факт залишення місця ДТП, а тому суд вважає доведеним факт скоєння ДТП та вину в його скоєнні саме відповідача, а отже посилання відповідача, що його вина не доведена у скоєнню даних ДТП, спростовується вказаними доказами.

Відповідно Полісу №АІ7871449 власник автомобіля Мерседес д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_4 застрахував цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», термін дії з 07.04.2015 по 06.04.2016.

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_8 власником транспортного засобу Тойота д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_5, серії НОМЕР_7 власником транспортного засобу Тойота д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_6.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування № 2 від 04.09.2015 складеного ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп», страхувальником є ОСОБА_4, автомобіль Мерседес д.н.з. НОМЕР_4, особа якій завдано шкоду ОСОБА_5, автомобіль Тойота д.н.з. НОМЕР_1, сума страхового відшкодування 2770 грн.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування № 8 від 29.09.2015 складеного ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп», страхувальником є ОСОБА_4, автомобіль Мерседес д.н.з. НОМЕР_4, особа якій завдано шкоду ОСОБА_6, автомобіль Тойота д.н.з. НОМЕР_2, сума страхового відшкодування 2567 грн.

Відповідно до платіжного доручення № ЗР047059 від 08.09.2015 року, позивачем на рахунок ФОП ОСОБА_7, було сплачено кошти у розмірі 2770 грн., як відшкодування шкоди згідно страхового акту № 2 від 04.09.2015 ОСОБА_5

Відповідно до платіжного доручення № ЗР051870 від 01.10.2015 року, позивачем на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» було сплачено кошти у розмірі 2567 грн., як відшкодування шкоди ОСОБА_6

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, та підтверджується належними, відповідними та достатніми доказами, що позивач сплатив двом особам, автомобілі яких отримали механічні пошкодження під час ДТП з вини відповідача у розмірі: ОСОБА_5 - 2700 грн., оплата 08.09.2015, ОСОБА_6 -2567 грн., оплата 01.10.2015.

Згідно до п.В п.38.1.1. ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він зокрема після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

З врахуванням того, що відповідач залишив місце ДТП, що підтверджується постановами суду, позивач правомірно звернувся до нього про відшкодування збитків у розмірі 5337 грн., які повинні бути стягнуті з останнього.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, відповідно до якого вважає, що початок строку давності повинен вираховуватись з 25.05.2015, тобто з часу скоєння ДТП, а не з часу сплати позивачем страхового відшкодування.

Проте, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності з наступних підстав.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив відшкодувати кошти в порядку регресу на підставі положень пункту 38.1.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, позивач звернувся до суду саме з регресним позовом.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України від 01 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом п.В 38.1.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він зокрема після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених страховиком на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.

Як роз'яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Таким чином, присуброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - моментом здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, з огляду на таке.

Деліктне зобов'язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов'язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов'язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов'язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов'язання та зобов'язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16 та постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №61-2460св18.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Оскільки страхове відшкодування потерпілим у ДТП особам виплачено позивачем 08.09.2015 та 01.10.2015, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що до суду з цим позовом звернувся звернулося 06.09.2018, цей строк позивачем не пропущено.

Таким чином, понесені позивачем витрати підлягають відшкодуванню відповідачем в повному обсязі фактично виплаченого страхового відшкодування.

Позивач поніс додаткові витрати в розмірі 1762 грн. для сплати судового збору з метою звернення до суду, а тому ця сума повинна бути відшкодована йому відповідачем згідно ст.141 ЦПК України

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України,ЦПК України, відповідно ст.ст. 23,625,1166, 1187,1191 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_5) на користь Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050 м. Київ, вул. Глибочицька 44, ) витрати по виплаті страхового відшкодування у розмірі 5337 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_5) на користь Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (04050 м. Київ, вул. Глибочицька 44, ) сплачені судові витрати в розмірі у розмірі 1762 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду області шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 16.01.2018 року.

Суддя: О.Б. Тиханський