ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року м. Чернівці

справа № 715/23/17

провадження №22ц/822/31/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Глибоцького професійного ліцею про часткове визнання незаконним та скасування наказу щодо затвердження розміру оплати (тарифів) за найм приміщень в гуртожитку за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2017 року у складі судді Цуренка В.А.,

встановив:

У січні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом, який у подальшому було уточнено, до Глибоцького професійного ліцею про визнання незаконним та скасування окремих пунктів наказу про затвердження розміру оплати (тарифів) за найм приміщень в гуртожитку.

Позивачі зазначали, що наказом в.о. директора указаного ліцею Макаревича М.В. за №357 від 22 жовтня 2014 року встановлено з 06 листопада 2014 року наступний розмір (тарифи) оплати за найм кімнат у гуртожитку №1 ліцею, а саме: 8,94 грн. за 1 кв. м площі, що винаймається; для працівників ліцею та осіб визначених розділом 8 колективного договору встановлена знижка за найм приміщень в гуртожитку ліцею в розмірі 50 відсотків, а в опалюваний сезон 75 відсотків від встановленого розміру оплати; оплату за послуги зі збирання та вивезення сміття встановлена згідно існуючого в смт. Глибока тарифу, затвердженого селищною радою - у розмірі 90 коп. за 1 кв. м загальної площі житлового приміщення.

Вважають, що вказаним наказом для них, як осіб, що проживають у приміщенні гуртожитку, користуються ними та зобов'язані своєчасно вносити плату за житло і за надані комунальні послуги, встановлюються обов'язки з оплати за тарифами і цінами, які раніше до них не застосовувалися, змінюються їх права щодо зайнятих приміщень у гуртожитку, встановлюються інші умови отримання ними житлово-комунальних послуг, що безпосередньо впливає на їх майнові та особисті немайнові права, як мешканців належних відповідачу гуртожитків, так і споживачів отриманих послуг.

Посилаючись на указані обставини та економічну необґрунтованість розміру оплати (тарифів), позивачі просили визнати пункти 1 та 3 наказу №357 від 22 жовтня 2014 року «Про затвердження розміру оплати (тарифів) за найм приміщень в гуртожитку ГПЛ» в сумі 8,94 грн та оплату за послуги з вивезення сміття у розмірі 0,90 грн за 1 кв. м площі, що винаймається, незаконними та скасувати (а.с.110).

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_1 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилаються на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначають, що ними надано достатньо доказів на підтвердження незаконності оскаржуваних пунктів 1, 3 наказу № 357 від 22 жовтня 2014 року, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у склад тарифів включено амортизаційні відрахування, що суперечить законодавству..

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, прийнявши до уваги правову позицію, викладену в ухвалі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року, прийшов до висновку, що Глибоцький професійний ліцей має право самостійно встановлювати плату за проживання в гуртожитку.

Також суд посилався на те, що позивачами не доведено наявність порушення їх прав та законних інтересів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України у редакції 2004 року, яка була чинною на час предявлення позову та уточнення позовних вимог, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною 1 статті 119 ЦПК України в указаній редакції позовна заява подається у письмовій формі й крім іншого має містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Основний зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивачі обґрунтовували свої вимоги викладено у первинній позовній заяві. У подальшому позивачі лише конкретизували свої вимоги, які зводяться до визнання недійсними та скасування пунктів 1 та 3 наказу в.о. директора Глибоцького професійного ліцею №357 від 22 жовтня 2014 року «Про затвердження розміру оплати (тарифів) за найм приміщень в гуртожитку ГПЛ» в сумі 8,94 грн та оплату за послуги з вивезенням сміття у розмірі 0,90 грн за 1 кв. м площі, що винаймається.

Підставою позову є економічна необґрунтованість, на думку позивачів, встановлення плати для проживання у гуртожитку, що порушує права позивачів.

Колегія суддів вважає, що у межах таких заявлених вимог відмова у позові є обґрунтованою.

У справі встановлено, що Глибоцькому професійному ліцею на праві оперативного управління належать гуртожитки літ. «А», «Б» за адресою смт. Глибока, вул. Івана Бойко № 4 Глибоцького району Чернівецької області. Керуючись Постановою Кабінету Міністрів № 796 від 27 серпня 2010 року Глибоцький професійний ліцей здає в оренду тимчасово вільні кімнати за строковими договорами та встановлює і стягує плату за проживання в цьому гуртожитку. Вартість проживання встановлюється наказом директора ліцею.

Наказом № 357 від 22 жовтня 2014 року в. о. директора Глибоцького професійного ліцею «Про затвердження розміру оплати (тарифів) за найм приміщень в гуртожитку ГПЛ» встановлено, що з 06 листопада 2014 року плата за оренду житла гуртожитку № 1 становить 8,94 грн за квадратний метр, для працівників ліцею встановлена знижка в розмірі 50% за найм приміщень, а в опалювальний сезон - 75%; встановлено оплату за послуги з збирання та вивезення сміття згідно існуючого в смт. Глибока тарифу, затвердженого селищною радою - у розмірі 90 коп. за 1 кв. м загальної площі житлового приміщення.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг (стаття 4 цього Закону).

За статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у відповідній редакції стандарти, нормативи, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.

Інші центральні органи виконавчої влади затверджують нормативно-правові акти у сфері житлово-комунальних послуг, що видаються в межах їхніх повноважень після погодження або спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і реєструються в установленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно зі статтею 14 вказаного Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення затверджені Постановою № 869.

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб'єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг.

Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. м загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Тариф на послуги для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховується згідно з цим Порядком. Вартість послуг з розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку.

Згідно з пунктом 18 Примірного положення про гуртожитки, затвердженим Постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, яке було чинним на час прийняття оскаржуваного наказу, громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов'язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення.

Плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею, і окремо плата за них не стягується.

Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду (пункт 38 Примірного положення).

Статтею 66 Житлового Кодексу Української РСР установлено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Відповідно до вимог цієї статті калькуляційною одиницею є 1 кв. м загальної площі.

Отже, оплата за користування житловим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Комунальні послуги - це послуги, які надаються водо-, тепло-, газо-, електропостачальниками та іншими організаціями власникам (наймачам) житлових приміщень за встановлену уповноваженими державними органами плату.

Плата за комунальні послуги власниками квартир, наймачами, орендарями сплачується відповідно до затверджених цін, тарифів та показників засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Як визначено в постанові Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», Міністерство освіти і науки України, Міністерство охорони здоров'я України, інші міністерства і центральні органи виконавчої влади, до сфери яких належать навчально-виховні заклади, за погодженням з Міністерством фінансів України установлюють граничний розмір плати за проживання в студентських гуртожитках. Відповідальність за надання цих послуг, їх якість, а також обґрунтованість розмірів плати за них покладається на керівників цих закладів.

Конкретний розмір плати за проживання в гуртожитку встановлюється керівництвом навчального закладу.

Послуги з проживання в гуртожитках є одним із видів платних послуг, що надаються державними навчальними закладами на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності» (далі - Постанова №796)

За положеннями зазначеної постанови навчальні заклади у сфері житлово-комунальних послуг мають право надавати громадянам, які користуються цими послугами, комунальні послуги, послуги з експлуатації та господарського обслуговування будинків і приміщень (підпункт 4 пункту 7 Постанови №796).

Системний аналіз усіх зазначених нормативно-правових актів дає підстави для висновку про наявність у кожного навчального закладу права на встановлення розміру плати за проживання в гуртожитку самостійно на підставі та в порядку, визначеному самим навчальним закладом відповідно до законодавства.

При цьому вартість проживання у гуртожитку складається з вартості його утримання та вартості обов'язкових побутових послуг і залежить від того, чим користується особа (окремим ліжком або окремим приміщенням), оскільки, відповідно до пункту 38 Примірного положення у випадку зайняття окремої кімнати особа сплачує за комунальні послуги за ставками (тарифами) квартирної плати, установленими для будинків державного та громадського житлового фонду.

Згідно з пунктами 1 та 3 оспорюваного наказу від 22 жовтня 2014 року плата за проживання у гуртожитку Глибоцького професійного ліцею встановлена з розрахунку на 1 кв. м загальної площі житлового приміщення у гуртожитку, що відповідає наведеним вище нормам матеріального права.

Посилаючись на те, що плата за проживання є економічно необґрунтованою, позивачі не зазначили в чому полягає таке не обґрунтування.

На обґрунтування відповідного розрахунку відповідачем надано розрахунок до калькуляції оплати за проживання в гуртожитку із зазначенням вартості за 1 кв. м.

Як встановлено у справі між сторонами вже вирішувався спір з приводу встановлення плати за проживання у гуртожитку.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалю апеляційного суду Чернівецької області від 31 серпня 2015 року, у позові відмовлено (номер рішення у ЄДРСР - 49377948).

Судами підтверджено обґрунтованість встановлення конкретної плати за користування гуртожитком як і право Глибоцького професійного ліцею визначати плату за користування жилим приміщенням у гуртожитку.

Указані судові рішення ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 березня 2016 року залишено без змін (а.с.40-41), про що в оскаржуваному рішенні зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України у редакції 2004 року, чинної на час предявлення позову, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічною за змістом є норма частини 1 статті 81 ЦПК України, чинної на час розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення.

Позивачі не посилалися на докази того, що встановлена відповідачем плата за користування житловим приміщенням у гуртожитку порушує їх права й такі докази у справі відсутні.

Заявивши позов з підстав встановлення такої плати як економічно необґрунтованої, позивачі не зазначили у чому суть порушення їх прав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом позовних вимог та характеру спірних правовідносин, з урахуванням підстав позову позивачі можуть претендувати на захист прав у випадку, якщо встановленням плати за користування жилим приміщенням у гуртожитку порушуються їх права, зокрема, у спірному випадку якщо така плата перевищує певні граничні норми, не обрахована відповідно до розрахунку за 1 кв. м.

Проте на такі обставини позивачі не посилалися у позові.

Зазначення у розрахунку певних складових, які враховувалися при визначенні плати за проживання у гуртожитку, а саме, заробітної плати відповідних працівників, необхідність врахування амортизації, не свідчить про порушення прав позивачів.

Тому доводи апеляційної скарги про обґрунтованість та недоведеність їх позовних вимог, як і на порушення норм матеріального права судом першої інстанції не заслуговують на увагу.

Заявники посилаються на окремі норми Податкового кодексу України у відповідній редакції, однак вони не регулюють спірних відносин щодо плати за користування жилим приміщенням у гуртожитку.

Це ж стосується і посилання на норми Інструкції з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ, затвердженої наказом Державного казначейства № 64 від 17 липня 2000 року, який на час видання оскаржуваного позивачами наказу керівника ліцею втратив чинність.

Заявники посилаються на протиріччя у наданих відповідачам даних про річну амортизацію гуртожитку, що виходить за межі підстав позову.

Також в апеляційній скарзі йдеться про фактичне ненадання послуг певними працівниками, що не може бути підставою для визнання недійсною встановленої плати, а за певних обставин - підставою для зменшення такої плати у звязку з фактичним ненаданням послуг.

В апеляційній скарзі йдеться про незаконність оскаржуваного наказу в частині пункту 3, згідно якого встановлено розмір оплати за послуги із збирання та вивезення сміття у розмірі 90 коп.

Проте встановлення такої плати відповідає тарифам, встановленим рішенням виконавчого комітету Глибоцької селищної ради № 1466 (а.с.78).

Заявники наголошують на безпідставності посилання суду першої інстанції на рішення суду першої інстанції про їх виселення з гуртожитку.

Дійсно указані судові рішення не є доказами у справі, проте посилання суду першої інстанції на їх наявність не вплинуло на правильність по суті вирішення спору.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У поданих заявниками до апеляційного суду після подання апеляційної скарги письмових поясненнях, у т. ч. названих як судові дебати, зазначаються певні обставини, які частково виходять за межі підстав позову та доводів апеляційної скарги, а тому у цій частині вони до уваги апеляційним судом не приймаються.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування чи зміни.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 1 частини 1 статті 374, частиною 1 статті 375, статтею 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 22 січня 2019 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк