КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 757/21401/18-ц

номер провадження: 22-ц/824/5113/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року у складі судді Матійчук Г.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби про відшкодування майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Печерського районного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Вказував, що для захисту своїх інтересів у суді він 04 серпня 2016 року уклав з адвокатським бюро «Юридична компанія «Шаповалов та Партнери» (далі - АБ «Юридична компанія «Шаповалов та Партнери») в особі директора - адвоката Шаповалова А.М. договір №04-08/16 про надання правової допомоги, у зв'язку з чим поніс витрати на правову допомогу у розмірі 35 000 грн 00 коп.

Посилаючись на те, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення доведена не була, справу стосовно нього було закрито та ним понесені витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 35 000 грн 00 коп., позивач вважав, що з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби, яка була позивачем у справі за адміністративним позовом до нього, підлягають стягненню витрати на правову допомогу в якості відшкодування збитків відповідно до ст. 22 ЦК України.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив стягнути з Держави Україна в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби на свою користь майнову шкоду розмірі 35 000 грн 00 коп.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням суду мотивоване тим, що наданий позивачем акт виконаних робіт на підтвердження витрат на правову допомогу не стосується розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, а стосується юридичного супроводу в Головному управлінні Державної фіскальної служби міста Києва та юридичного супроводу в Окружному адміністративному суді міста Києва у справі про скасування акту Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28 липня 2016 року. Також суд зазначив, що порядок відшкодування процесуальних витрат у адміністративному проваджені, до яких відносяться також витрати на правову допомогу, визначений Кодексом про адміністративне судочинство України (далі - КАС України), відповідно до якого суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що ОСОБА_1 не був присутнім при винесенні постанови Печерського районного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року та не зміг використати своє право на відшкодування понесених судових витрат, а тому позивач звернувся до суду за відновленням свого порушеного права в порядку цивільного судочинства. Тому вважає, що висновки суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 є помилковими.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 35 000 грн 00 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 серпня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «БДФ» (далі - ТОВ «БДФ») в особі директора ОСОБА_1 та АБ «Юридична компанія «Шаповалов та Партнери» в особі директора - адвоката Шаповалова А.М. було укладено договір №04-08/16 про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат Шаповалов А.М.на умовах платності зобов'язався надавати клієнту правову допомогу (а.с.6).

Того ж дня, між ТОВ «БДФ» в особі директора ОСОБА_1 та АБ «Юридична компанія «Шаповалов та Партнери» в особі директора - адвоката Шаповалова А.М. було укладено додаток № 1 до договору №04-08/16 про надання правової допомоги від 04 серпня 2016 року, за умовами якого сторони домовилися про юридичний супровід в Головному управлінні ДФС міста Києва та юридичний супровід в Окружному адміністративному суді міста Києва у справі про скасування акту Головного управління ДФС у місті Києві від 28 липня 2016 року. Вартість вказаних робіт становить 35 000 грн 00 коп. (а.с.8).

З акту виконаних робіт №15 до додатку № 1 від 04 серпня 2016 року до договору №04-08/16 про надання правової допомоги від 04 серпня 2016 року вбачається, що АБ «Юридична компанія «Шаповалов та Партнери» в особі директора - адвоката Шаповалова А.М. виконало, а замовник - ТОВ «БДФ» в особі директора ОСОБА_1 прийняв роботу, що включала в себе юридичний супровід в Головному управлінні ДФС міста Києва та юридичний супровід в Окружному адміністративному суді міста Києва у справі про скасування акту Головного управління ДФС у місті Києві від 28 липня 2016 року. Сума, що належить до сплати замовником складає 35 000 грн 00 коп., що також підтверджується розрахунком суми гонорару за надану АБ «Юридична компанія «Шаповалов та Партнери» правову допомогу (а.с.9,10).

05 серпня 2016 року ТОВ «БДФ» сплатило на рахунок АБ «Юридична компанія «Шаповалов та Партнери» грошові кошти у розмірі 35 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1962 від 05 серпня 2016 року (а.с.11).

По справі встановлено, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 163-1 КУпАП у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.5).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення доведена не була, справу відносно нього було закрито та ним понесені витрати на правову допомогу адвоката становлять 35 000 грн 00 коп., тому вважав, що з Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби, яка була позивачем у справі за адміністративним позовом до нього, підлягають стягненню витрати на правову допомогу в якості відшкодування збитків відповідно до ст. 22 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установивши, що згідно наданого позивачем акту виконаних робіт №15 до додатку № 1 від 04 серпня 2016 року до договору №04-08/16 про надання правової допомоги від 04 серпня 2016 року АБ «Юридична компанія «Шаповалов та Партнери» в особі директора - адвоката Шаповалова А.М. виконалороботу, що включає в себе юридичний супровід в Головному управлінні ДФС міста Києва та юридичний супровід в Окружному адміністративному суді міста Києва у справі про скасування акту Головного управління ДФС у місті Києві від 28 липня 2016 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого про те, що вказаний акт не стосується розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 163-1 КУпАП, а відтак не є належним доказом понесених ним витрат на правову допомогу у вказаній справі.

При цьому суд першої інстанції правильно встановив, що порядок відшкодування процесуальних витрат у адміністративному проваджені, до яких відносяться також витрати на правову допомогу, визначений КАС України, відповідно до якого суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що загальні витрати на правову допомогу при підготовці документів у справі №757/74211/16-ц, що підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 у розмірі 35 000 грн 00 коп. підтверджуються копією договору №13-06/17 про надання правової допомоги, який укладений 13 червня 2017 року між ТОВ «БДФ» в особі директора ОСОБА_1 та АБ «Юридична компанія «Шаповалов та Партнери» в особі директора - адвоката Шаповалова А.М., копією додатку № 1 до цього договору від 13 червня 2017 року, копією акту виконаних робіт №08 до додатку № 1 від 13 червня 2017 року до договору №13-08/16 про надання правової допомоги, копією рахунку на оплату №8 від 13 червня 2017 року (а.с.32-34)з таких підстав.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що надані представником позивача - адвокатом Шаповалов А.М. апеляційному суду вказані вище документи не були подані ним до суду першої інстанції та вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Представник позивача не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, а тому надані ним вказані вище документи не приймаються апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був присутнім при винесенні постанови Печерського районного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року, а тому не зміг використати своє право на відшкодування понесених судових витрат, не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 вересня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді