ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року

м.Суми

Справа №591/7515/17

Номер провадження 22-ц/816/21/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2018 року в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ПАТ «Сумиобленерго» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 16310,08 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1, за якою 27 жовтня 2010 року працівниками товариства встановлено лічильник електроенергії типу EMS 134.31.4 № 588786 з показниками 00000036, про що складено відповідний акт. 24 червня 2016 року за цією ж адресою працівниками ПАТ «Сумиобленерго», у зв'язку з наближенням спливу міжповірочного інтервалу (6 років), було проведено заміну встановленого лічильника, про що складено акт та зафіксовано фактичні показники, які становили 00020463 кВт*год. На підставі зафіксованих показників лічильника було встановлено, що ОСОБА_1 оплату за використану електричну енергію здійснює не в повному обсязі, оскільки останні показники, за якими споживач провів розрахунки, становили 00008701 кВт*год, тому ПАТ «Сумиобленерго» було проведено розрахунок використаної електричної енергії, що становить 16310,08 грн. Відповідач відмовляється в добровільному порядку сплатити вказану заборгованість, що і стало підставою звернення до суду з позовом.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2018 року позов ПАТ «Сумиобленерго» задоволено.

Стягнуто на користь ПАТ «Сумиобленерго» з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 16310,08 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договором про споживання електричної енергії, укладеним з відповідачем, не передбачено облік електроенергії за допомогою двотарифного лічильника. Вказує, що зняття показання лічильника контролером по одному тарифу (тарифній зоні), здійснення товариством нарахування за спожиту електроенергію та прийняття оплати свідчить про домовленість сторін про застосування загального тарифу на електричну енергію. Зазначає, що акт заміни приладу обліку електроенергії № 47 від 24 червня 2016 року складено без присутності відповідача, а підпис на акті йому не належить. Крім того, неправомірність розрахунку позивача підтверджується листами Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Сумській області від 20 грудня 2017 року, НКРЕКП в Сумській області від 19 грудня 2017 року та НКРЕКП України від 02 березня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Сумиобленерго» зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката ОСОБА_2, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника ПАТ «Сумиобленерго» Дубровської А.В., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 27 жовтня 2010 року за адресою: АДРЕСА_1, споживачу ОСОБА_4 представниками ПАТ «Сумиобленерго» було встановлено лічильник електроенергії типу EMS 134.31.4 № 588786 з показниками 00000036, про що складено акт технічної перевірки трифазних розрахункових засобів обліку електричної енергії від 27 жовтня 2010 року (а.с. 8).

15 грудня 2011 року між ПАТ «Сумиобленерго» та новим споживачем - ОСОБА_1 було укладено договір № 2803524 про користування електричною енергією за вказаною адресою. У договорі зазначений даний лічильник електроенергії - типу EMS 134 № 588786 (а.с. 7).

24 червня 2016 року за цією ж адресою працівниками ПАТ «Сумиобленерго», у зв'язку з наближенням спливу міжповірочного інтервалу (6 років), було проведено заміну лічильника електроенергії типу EMS 134.31.4 №588786 на інший лічильник НІК 2301 № 1045700. За результатами проведених робіт складено акт № 47 заміни приладу обліку електроенергії та/або технічної перевірки від 24 червня 2016 року. Під час заміни в акті зафіксовано фактичні показники зазначеного засобу обліку, які становили 00020463 кВт*год (а.с. 9).

Знятий лічильник EMS 134.31.4 № 588786 було опломбовано пломбою електропостачальника ПАТ СОЕ 11745790, про що було складено акт опломбовування приладу обліку побутового споживача електричної енергії від 24 червня 2016 року (а.с. 10).

На підставі зафіксованих показників лічильника типу EMS 134.31.4 № 588786 було встановлено, що ОСОБА_1 оплату за використану електричну енергію здійснює не в повному обсязі, оскільки останні показники, за якими споживач провів розрахунки становили 00008701 кВт*год.

ПАТ «Сумиобленерго» було проведено розрахунок використаної електричної енергії з показників лічильника, що були зафіксовані 16 січня 2016 року та становили 00008063 кВт*год, до показників лічильника, зафіксованих 24 червня 2016 року - 00020463 кВт*год.

Розрахунок було проведено за фактично спожиту електричну енергію у період з 16 січня 2016 року до 24 червня 2016 року на підставі тарифів, затверджених НКРЕКП, що діяли у цей період. При цьому, суму заборгованості зменшено на величину вартості електричної енергії, оплаченої відповідачем у вказаний період, вартість використаної та неоплаченої електроенергії склала 16310,08 грн (а.с. 6, 11).

02 лютого 2017 року позивачем було ініційовано проведення експертизи вказаного лічильника на 16 лютого 2017 року з метою повірки лічильника та визначення його метрологічних характеристик, про що було повідомлено ОСОБА_1 листом, який отриманий ним 08 лютого 2017 року (а.с. 12, 13).

16 лютого 2017 року комісією в складі представників ПАТ «Сумиобленерго» та ДП «Сумистандартметрологія» було проведено експертизу трифазного електронного лічильника типу EMS 134.31.4 № 588786, про що складено акт № 035 експертизи приладу обліку електроенергії. За результатами проведеної експертизи встановлено, що втручань у роботу приладу обліку не виявлено, лічильник типу EMS 134.31.4 № 588786, відповідає вимогам ГОСТ 30207-94, його остаточні загальні покази становлять 00020463 кВт*год (а.с. 14).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що експертним дослідженням встановлено правильність роботи лічильника обліку електроенергії, тому позивач, відповідно до умов договору та положень законодавства, зобов'язаний сплатити вартість спожитої електроенергії.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно із ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ № 1357 від 26 липня 1999 року, в редакції, чинній на час укладання між сторонами договору про користування електричною енергією, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки.

Договір про користування електричною енергією вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного терміну жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін.

Відповідно до пунктів 11, 12 договору № 2803524 про користування електричною енергією від 15 грудня 2011 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «Сумиобленерго», який є чинним, зняття показань приладів обліку здійснюється представником енергопостачальника, а споживач щомісячно сплачує за фактично спожиту за місяць електричну енергію, що зазначена у платіжних документах, виписаних енергопостачальником.

Як встановлено, ОСОБА_1, відповідно до вимог приведених норм права та умов договору, належним чином виконувались зобов'язання зі сплати наданих послуг ПАТ «Сумиобленерго», оскільки з січня до червня 2016 року здійснювалась оплата за спожиту електроенергією відповідно до розрахункових листів, виписаних ПАТ «Сумиобленерго».

Позивачем відносно ОСОБА_1 не було складено відповідного акту про порушення ним Правил користування електричною енергією у встановленому законом порядку.

Крім того, як повідомив представник відповідача, працівниками ПАТ «Сумиобленерго» на засіданні комісії з врегулювання вказаного спору визнавалось, що підпис в акті заміни приладу обліку електроенергії № 47 від 24 червня 2016 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

Зважаючи на викладене, вимоги ПАТ «Сумиобленерго» про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електроенергію за період з січня до червня 2016 року є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 у зазначений період здійснювалась оплата за надані послуги відповідно до умов укладеного договору, а позивачем така оплата приймалась.

Також слід зазначити, що про неправомірність вимог позивача свідчать також листи Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Сумській області від 20 грудня 2017 року, НКРЕКП в Сумській області від 19 грудня 2017 року та НКРЕКП України від 02 березня 2018 року (а.с. 40-41, 44, 81-82).

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, на підставі п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню у відшкодування фактично понесених судових витрат у розмірі 2400,00 грн по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2018 року.

Прийняти постанову.

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» на користь ОСОБА_1 2400,00 грн компенсації судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко