РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі - Рибачик О.А.,

за участю представника позивача - Чупіль Р.Р.,

представника третьої особи - адвоката Затинного С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Рівне цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4 про визнання приміщення предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання приміщення предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки. В подальшому через канцелярію суду, позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог згідно якої вказаний банк просить суд визнати приміщення відділення банку (І поверху), реєстраційний номер об'єкту в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10815059, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, предметом іпотеки за іпотечним договором від 02.02.2007 року з реєстраційним номером 46413, та іпотечним договором від 02.02.2007 року з реєстровим номером 46414, укладених між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, а АТ «УкрСиббанк» іпотекодержателем першої черги. З метою погашення заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання умов договору про надання споживчого кредиту №00 від 02.02.2007 року по кредиту та процентам у розмірі 85593 шв.франків 54 сант. та пені у розмірі 197239,88 грн., з яких: 71343,00 шв.франків - заборгованість по кредиту, 14250,54 шв.франків - заборгованість по відсотках, 102548,89 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 23.10.2017 року по 23.10.2018 року, 94690,99 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 23.10.2017 року по 23.10.2018 року - звернути стягнення на предмет іпотеки приміщення відділення банку (І поверху), реєстраційний номер об'єкту в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10815059, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

В обґрунтування позову вказує те, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 02.02.2007 року з додатковою угодою №1 від 08.10.2008 року. Відповідно до умов такого кредитного договору, позивач надав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 131 684.00 швейцарських франків, а ОСОБА_4 зобов'язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у порядку, передбаченому договором, але у будь-якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 29.01.2027 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника по вказаному кредитному договору відповідно до іпотечних договорів №46413 та №46414 від 02.02.2007 року укладених між позивачем та ОСОБА_4, прийнято в іпотеку нерухоме майно: чотирьохкімнатну квартиру за адресою в АДРЕСА_1, загальною площею 61.5 кв.м. та однокімнатну квартиру за адресою в АДРЕСА_2, загальною площею 29.9 кв.м., які належать на праві власності ОСОБА_4 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 02.02.2007 року.

В подальшому зі слів позивача, ОСОБА_4 провів реконструкцію у вказаних квартирах шляхом об'єднання їх в одне нежитлове приміщення площею 92,9 кв.м. та здійснив реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення за собою. Після чого, на підставі договору-купівлі продажу відчужив вказане іпотечне майно ОСОБА_3 без згоди банку.

Як наслідок, позивач покликається на ст. 23 З.У. «Про іпотеку» згідно якої у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Додатково зазначає, що відповідно до п. 1.4 іпотечних договорів, іпотека розповсюджується на всі приналежності предмету іпотеки та на всі невід'ємні від майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують на момент укладення цього договору та виникнуть в майбутньому. Всі зроблені іпотекодавцем в період дії цього договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стають предметом іпотеки і не потребують внесення змін до цього договору.

З урахуванням наведеного, позивач, вважає, що нежитлове приміщення відділення банку реконструйоване з квартири №112 та квартири АДРЕСА_2 стало предметом іпотеки автоматично і на нього може бути звернуто стягнення.

Представник позивача Чупіль Р.Р. в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених в позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання неприбула та подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі та з урахуванням доводів викладених нею у відзиві. Як вбачається із відзиву ОСОБА_3, вона вказує на те, що реконструкцію спірних квартир під нежитлове приміщення банку було проведено позивачем з отриманням відповідних дозволів контролюючих органів. В подальшому було проведено реєстрацію права власності на реконструйовану нерухомість як на самостійний окремий об'єкт з присвоєнням власної поштової адреси.

За приписами ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Однак, слід не забувати, що положеннями ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, з аналізу вищевказаної норми випливає, що іпотека на майно без реєстрації права власності на нього неможлива.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека, зокрема, припиняється у разі знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її та з інших підстав, передбачених цим Законом.

Тому з урахуванням наведеного, іпотека не поширюється на новостворене нежитлове нерухоме майно площею 92,9 кв.м. по АДРЕСА_1. Оскільки, іпотека припинена у зв'язку із знищенням (втратою) переданих в іпотеку квартир та у зв'язку із відсутністю державної реєстрації обтяження саме нежитлового приміщення площею 92,9 кв.м. по АДРЕСА_1.

Відповідач вважає, що вона набула законного права власності на новостворене майно у спосіб та в порядку передбаченому законом. Оскільки, 28.08.2015 року уклала договір купівлі-продажу нерухомого майна із ОСОБА_4, яке не було і не могло бути об'єктом іпотеки по наведеному кредитному договору. Зі справи не вбачається те, що позивач оспорював би наведений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Натомість ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено те, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З урахуванням викладеного, просила винести рішення, яким повністю відмовити в задоволені позовних вимог банку.

Представник третьої особи ОСОБА_4 - адвокат Затинний С.С. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Надав суду пояснення, які повністю співпадають з обставинами викладеними у відзиві на позовну заяву. Зокрема, вказував на те, що реконструкцію в чотирьохкімнатній квартирі за адресою в АДРЕСА_1, загальною площею 61.5 кв.м. та однокімнатній квартирі за адресою в АДРЕСА_2, загальною площею 29.9 кв.м., які належать на праві власності ОСОБА_4 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 02.02.2007 року було проведено не іпотекодавцем, як це зазначає в своїй позовній заяві позивач, а іпотекодержателем (позивачем). Реконструкцію вказаних квартир під нежитлове приміщення банку було проведено позивачем з отриманням відповідних дозволів контролюючих органів. В подальшому було проведено реєстрацію права власності на реконструйовану нерухомість як на самостійний окремий об'єкт з присвоєнням власної поштової адреси. Реконструкцію позивачем виконано не з прив'язкою вже до існуючого нерухомого майна, а з прив'язкою до конструктивних елементів будинку, які є власністю об'єднання співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1. Так, фундамент, несучі конструкції, капітальні стіни, перекриття, шахти комунікацій багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 предметом іпотеки не були і ОСББ в іпотеку позивачу не передавалися. Всі складові функціональні, структурні елементи квартир №111 та АДРЕСА_1 в м. Рівне було знищено самим позивачем на етапі демонтажу згідно договору будівельного підряду №068/07 від 08.08.2007 року, переліку робіт відображених в акті №1 приймання виконаних підрядних робіт за січень 2008 року та довідці про вартість виконання підрядних робіт за січень 2008 року. З урахуванням викладеного, просив в задоволені позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши думку сторін, які з»явилися в судове засідання, дослідивши докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

За приписами ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека це вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов»язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення та реєстрації.

Іпотека має похідний характер від основного зобов»язання і є дійсною до припинення основного зобов»язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов»язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

В свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, з аналізу вищевказаної норми випливає, що іпотека на майно без реєстрації права власності на нього неможлива.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки можуть бути один або декілька об»єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об»єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Разом з тим, за положеннями ст. 9 Закону України «Про іпотеку», при користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.

А за вимогами ст. 10 Закону України «Про іпотеку», якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов»язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб.

Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобов»язання не буде виконано у встановлений строк якщо інше не передбачено договором або законом.

Разом із тим ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду; 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі).

Таким чином в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Натомість, як вбачається зі справи, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (на сьогодні - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 02.02.2007 року з додатковою угодою №1 від 08.10.2008 року.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору, позивач надав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 131 684.00 швейцарських франків, а ОСОБА_4 зобов'язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у порядку, передбаченому договором, але у будь-якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 29.01.2027 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника по вказаному кредитному договору відповідно до іпотечних договорів №46413 та №46414 від 02.02.2007 року укладених між позивачем та ОСОБА_4, прийнято в іпотеку нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру за адресою в АДРЕСА_1, загальною площею 61.5 кв.м. та однокімнатну квартиру за адресою в АДРЕСА_2, загальною площею 29.9 кв.м., які належали на праві власності ОСОБА_4 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 02.02.2007 року.

В подальшому, між позивачем та ОСОБА_4 (як підприємцем) 01.05.2007 року було укладено договір оренди (найму) приміщення.

За умовами вказаного договору ОСОБА_4, як орендодавець, зобов'язується передати позивачу, як орендарю, в тимчасове користування наступні приміщення: чотирьохкімнатну квартиру за адресою в АДРЕСА_1, загальною площею 61.5 кв.м. та однокімнатну квартиру за адресою в АДРЕСА_2, загальною площею 29.9 кв.м., які належать на праві власності ОСОБА_4 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 02.02.2007 року. Вказані приміщення передаються позивачу, як орендарю, для використання відповідно чинному законодавству України та його діяльності, а позивач, як орендар, зобов'язується оплачувати ОСОБА_4, як орендодавцеві, плату за користування (п. 1.1. Договору оренди (найму) приміщення).

Пунктом 2.3.7 наведеного Договору оренди (найму) приміщення передбачено, що позивач, як орендар, зобов'язаний виконати всі роботи згідно Переліку заходів, що здійснюються сторонами (додаток №2 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною).

За умовами п. 2 Переліку заходів, що здійснюються сторонами, щодо приміщення квартир №111 та АДРЕСА_1 додатку №2 до цього Договору, позивач, як орендар, зобов'язаний провести внутрішній ремонт приміщення згідно дизайнерського проекту (перепланування приміщення, оформлення стелі, підлоги та стін, приміщення санвузла та всіх необхідних для роботи електричних мереж); виконати зовнішні фасадні роботи згідно дизайнерського проекту, затвердженого в управлінні містобудування та архітектури Рівненської міської ради та позначити своє місцезнаходження у приміщенні, що орендується, шляхом розміщення відповідних вивісок, вказівних табличок, рекламних стендів перед входом до приміщення. Оформити згідно дизайнерського проекту, затвердженого в управлінні містобудування та архітектури Рівненської міської ради, земельну ділянку, відведену під благоустрій.

Згідно акту прийому-передачі від 14.05.2008 року вказане приміщення ОСОБА_4 передав позивачу.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору оренди (найму) приміщення, 08.08.2007 року між позивачем та ТОВ фірмою «Донікс» було укладено договір будівельного підряду №068/07. За умовами такого договору будівельного підряду, ТОФ фірма «Донікс», як генеральний підрядник, зобов'язується виконати будівельно-монтажні роботи по реконструкції будівлі в приміщенні позивача, як замовника, що розташоване за адресою в м. Рівне по вул. Ст. Бандери, 63 на підставі наданої позивачем, як замовником, проектно-кошторисної документації. Позивач, як замовник, зобов'язується надати будівельний майданчик (фронт робіт), передати проектно-кошторисну документацію, прийняти закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Таким чином, з наведених документів безспірно вбачається, що реконструкцію в чотирьохкімнатній квартирі за адресою в АДРЕСА_1, загальною площею 61.5 кв.м. та однокімнатній квартирі за адресою в АДРЕСА_2, загальною площею 29.9 кв.м., які належать на праві власності ОСОБА_4 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 02.02.2007 року було проведено не іпотекодавцем, як це зазначає в своїй позовній заяві позивач, а іпотекодержателем (позивачем).

Суд при ухваленні цього рішення, враховує те, що реконструкцію вказаних квартир під нежитлове приміщення банку було проведено позивачем з отриманням відповідних дозволів контролюючих органів. В подальшому було проведено реєстрацію права власності на реконструйовану нерухомість як на самостійний окремий об'єкт з присвоєнням власної поштової адреси.

Судом встановлено, а позивачем в судовому засіданні неоспорювалося те, що реконструкцію ПАТ «УкрСибанк» виконано не з прив'язкою вже до існуючого нерухомого майна, а з прив'язкою до конструктивних елементів будинку, які є власністю об'єднання співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1. При цьому, фундамент, несучі конструкції, капітальні стіни, перекриття, шахти комунікацій багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 предметом іпотеки не були і ОСББ в іпотеку позивачу не передавалися. Всі складові функціональні, структурні елементи квартир № 111 та АДРЕСА_1 було знищено самим позивачем на етапі демонтажу згідно договору будівельного підряду №068/07 від 08.08.2007 року, переліку робіт відображених в акті №1 приймання виконаних підрядних робіт за січень 2008 року та довідці про вартість виконання підрядних робіт за січень 2008 року.

Як вбачається із справи, в подальшому 31.05.2008 року вказане приміщення за відповідним актом позивачем було повернуто ОСОБА_4

21.05.2008 року між позивачем та ОСОБА_4 на виконання умов попереднього договору оренди (найму) приміщення від 01.05.2007 року було укладено вже нотаріально посвідчений договір оренди спірного реконструйованого нежитлового приміщення строком до 01.06.2018 року. За актом від 01.06.2008 року дане приміщення передано ОСОБА_4 позивачу. Вказані обставини послугували для реєстрації позивачем у вказаному нежитловому приміщенні відділення банку №422 АТ «УкрСиббанк» відповідно до вимог НБ України.

Проте, згідно договору про зміни № 9 від 30.06.2015 року до договору оренди нежитлового приміщення, посвідченого нотаріально 21.05.2018 року було змінено строк вказаної оренди до 30.06.2015 року. За актом прийому-передачі приміщення від 30.06.2015 року позивач повернув ОСОБА_4 вказане реконструйоване приміщення.

За умовами п. 6.4. іпотечних договорів №46413 та №46414 від 02.02.2007 року укладених між позивачем та ОСОБА_4 зміни та доповнення до цього Договору вносяться в порядку, передбаченому чинним законодавством України та цим Договором.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Після видачі заставної зміни і доповнення до іпотечного договору і договору, яким обумовлене основне зобов'язання, можуть вноситися лише після анулювання заставної і видачі нової заставної в порядку, встановленому частиною четвертою статті 20 цього Закону.

За умовами п. 1.4. іпотечних договорів №46413 та №46414 від 02.02.2007 року укладених між мною та позивачем іпотека розповсюджується на всі приналежності предмету іпотеки та на всі невід'ємні від майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують на момент укладення цього договору та виникнуть в майбутньому. Всі зроблені іпотекодавцем в період дії цього договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стають предметом іпотеки і не потребують внесення змін до цього договору.

Суд вважає, що оскільки, ж такі поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки в період дії договорів іпотеки було проведено іпотекодержателем, тобто позивачем, то такі відповідні зміни мали бути внесені до іпотечного договору.

Однак, як вбачається із справи таких змін внесено до спірних іпотечних договорів не було. В свою чергу, як уже наводилося, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Реєстрації ж обтяжень щодо новоутвореного нерухомого майна проведено не було. На такій реєстрації позивач не наполягав та й не наполягає на сьогодні, хоча сам здійснив реконструкцію іпотечного майна. Поряд з тим, саме діями позивача було знищено передані в іпотеку квартири та всі їх складові функціональні структурні елементи.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека, зокрема, припиняється у разі знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її та з інших підстав, передбачених цим Законом.

Тому з урахуванням наведеного, в даному випадку іпотека не може поширюватися на новостворене позивачем нежитлове приміщення відділення банку площею 92,9 кв.м. по АДРЕСА_1.

Суд погоджується із позицією ОСОБА_4, що на сьогодні питання проведення реконструкції в іпотечному майні регулюється ч. 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», де передбачено, що у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво, всі реконструйовані, новостворені об'єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Проте, дана норма закону ухвалена після відносин, які виникли між учасниками справи, а тому не може застосовуватися до них, тим більше з урахуванням, що реконструкцію проведено іпотекодержателем.

Важливо звернути увагу на те, що 28.08.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке не було і не могло бути об'єктом іпотеки по наведеному кредитному договору. Зі справи не вбачається те, що позивач оспорював би наведений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Натомість ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено те, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 16 ЦК України та іншими законодавчими актами передбачено способи захисту цивільних прав та законних інтересів.

Всупереч наведеним вимогам закону, позивачем в позовній заяві зазначено спосіб захисту прав, а саме визнати приміщення відділення банку (І поверху), реєстраційний номер об'єкту в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10815059, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, предметом іпотеки за іпотечним договором від 02.02.2007 року з реєстраційним номером 46413, та іпотечним договором від 02.02.2007 року з реєстровим номером 46414, укладених між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, а АТ «УкрСиббанк» іпотекодержателем першої черги, який непередбачений законом. Тим більше, суд не може захистити права позивача попередньо не визнавши недійсним договір купівлі-продажу такого майна укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Як наслідок, суд погоджується з відповідачем, що він є законним власником спірного нерухомого майна. При цьому, з моменту набуття права власності по сьогодні позивач не звертався до відповідача з вимогою про погашення кредитної заборгованості, а представником позивача суду не було пред'явлено доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу такого майна укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 76, 133-141, 263- 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4 про визнання приміщення предметом іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 08 квітня 2019 року.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук