Справа № 545/3360/18
Провадження № 2/545/248/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2019 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Стрюк Л.І.

за участю секретаря: Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач у грудні 2018 року звернулася до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовується тим, що заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19.10.2011 року у справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином стягнуто з ОСОБА_2 на користь неї ОСОБА_1 64 980,74 грн. Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 67010,3 грн. індексу інфляції та 3% річних за прострочене зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди по рішенню суду від 19.10.2011 року за період з 14.10.2011 року по 28.08.2016 року. У звязку з тривалим невиконанням рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19.10.2011 року, посилаючись на положення ст.625 ЦК України, з урахуванням поданих уточнень, просить стягнути з ОСОБА_2 3% річних в сумі 3988,90 грн., інфляційні втрати в розмірі 18241,60 грн., а всього 22 230,50 грн. за прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди за період з 29 серпня 2016 року по 19 грудня 2018 року.

Відповідач надав суду письмовий відзив на позов, у якому проти позову заперечував, обґрунтовуючи тим, що до спірних правовідносин з приводу тривалого невиконання рішення суду застосовується Закон України «Про виконавче провадження», а не положення ч.2 ст.625 ЦК України на які посилається позивач. Окрім того, зазначив, що постановою Полтавського районного ВДВС від 17.08.2018 року в рахунок погашення боргу передано у власність ОСОБА_1 гараж №75 загальною площею 21,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с.Розсошенці, вул.Горбанівська, 6Г вартістю 49070,00 грн. Тому на час звернення позивачем з позовом до суду заборгованість становила 15 910,74 грн. Просив відмовити у позові.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позові.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надавши пояснення аналогічні тим,що викладені в письмовому відзиві на позов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 264 ЦПК визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Спір між сторонами стосується стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за час прострочення виконання зобовязання.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19.10.2011 року у справі №2-1100/2011р. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 664,74 грн. матеріальної шкоди на лікування, 11 316,00 грн. втрачений заробіток, 3 000,00 грн. витрат на правову допомогу, 50 000,00 грн. моральної шкоди, всього - 64 980,74 грн.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2016 року по цивільній справі №545/3103/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67 010,13 грн. індекс інфляції та 3% річних за прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди за період з 14.10.2011 року по 28.08.2016 року.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Полтавського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 від 17.08.2018 року в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-01100 виданий Полтавським районним судом 17.11.2011 року передано стягувачу ОСОБА_1 гараж №75 загальною площею 21,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с.Розсошенці, вул.Горбанівська, 6Г, який належить боржнику ОСОБА_2 Вартість переданого майна становить 49 070,00 грн. (а.с.24).

Згідно з довідкою Полтавського районного ВДВС Полтавського РУЮ від 12.03.2019 року №3655 залишок боргу по виконавчому провадженню №30381625 з примусового виконання виконавчого листа №2-01100 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 15 910,74 грн. в т.ч.: 1594,74 грн. моральна шкода, 11 316,00 грн. втрачений заробіток, 3000 грн. витрати на правову допомогу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі №686/21962/15-ц.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що до спірних правовідносин застосовуються положення ч.2 ст.625 ЦК України.

Розрахунок 3% річних у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України проводиться за формулою: сума санкції = Сх 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д кількість днів за весь час прострочення.

Так, у період з 29.08.2016 року по 16.08.2018 року (717 днів) заборгованість становила 64 980,74 грн. Відповідно, 3% річних за вищезазначений період складає 3829,41 грн. (64 980,74*3*717:365:100).

Станом на 17.08.2018 року заборгованість становила 15 910,74 грн. Три відсотки річних у період з 17.08.2018 року по 19.12.2018 року (124 дні) складають 162,16 грн. (15910,74*3*124:365:100).

Загальний розмір 3% річних становить 3991,57 грн. (3829,41+162,16).

Щодо обрахунку інфляційного збільшення суд зазначає таке.

Відповідно до розяснень ПВГСУ від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання .

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України від 03.04.97 р N 62-97р. щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІВС = (ІІ1: 100) х (ІІ2: 100) х (ІІ3: 100) х ... (ІІZ: 100), де 1-ІІ - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 2-ІІ - індекс інфляції за другий місяць прострочення, Z-ІІ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

У разі коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із внесків, зроблених в різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються.

При застосуванні індексу інфляції слід умовно рахувати, що у разі якщо сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період даного місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Для обрахунку сукупного індексу інфляції за період з 29.08.2016 року по 16.08.2018 року перемножуємо між собою індекси з вересня 2016 року по серпень 2018 року включно, при цьому для спрощення обрахунків кожен індекс попередньо розділимо на 100. Сукупний індекс за вказаний період становить 1.266307102.

Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з 29.08.2016 року по 16.08.2018 року становитиме (64980,74*1.266307102= 82285,57 грн. (необхідно суму заборгованості помножити на сукупний індекс інфляції).

Для обрахунку інфляційного збільшення необхідно від суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції відняти суму заборгованості за відповідний період (82285,57-64980,74=17304,83грн.

Сукупний індекс за період з 17.08.2018 року по 19.12.2018 року становить 1,059238174. Заборгованість з урахуванням індексу інфляції складає 16853,26 грн., інфляційне збільшення становить 942,52 грн.

Інфляційне збільшення за весь період складає 17304,83+942,52 = 18247,36 грн.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Оскільки відповідачем розрахунок спірних сум суду не надано, суд прийшов до висновку, що за прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди за період з 29 серпня 2016 року по 19 грудня 2018 року підлягають стягненню суми 3% річних та інфляційних втрат визначених позивачем в уточненнях до позову, а саме: 3988,90 грн. - 3% річних, 18241,60 грн. - інфляційні втрати, всього 22 230,50 грн.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 76, 141, 263, 265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3988,90 грн. - 3% річних, 18241,60 грн. - інфляційні втрати, всього 22 230,50 грн. за прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди за період з 29 серпня 2016 року по 19 грудня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_5