Головуючий у І інстанції Хоменко О.Л.
Провадження № 22-ц/824/1296/2019 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2019 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пожежі,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом та просила про його задоволення, посилаючись на те, що вона на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 18 травня 1998 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, являється власником квартири АДРЕСА_1

06 червня 2013 року батько позивача ОСОБА_4 за її згодою уклав договір оренди належної позивачу квартири АДРЕСА_1 з відповідачем ОСОБА_6 для проживання в квартирі його та його сім»ї: дружини ОСОБА_3 та сина ОСОБА_5.

Термін дії договору оренди житлового приміщення в договорі визначено до 01 червня 2014 року, однак оскільки письмової заяви про його розірвання після закінчення терміну його дії від орендаря до позивача, як власника квартири, не надходило, при цьому орендар не звільнив приміщення, а продовжив користуватися ним та проживати у ньому, договір оренди жилого приміщення є пролонгованим на таких же умовах на такий самий строк, тобто до 01 травня 2015 року.

23 грудня 2014 року у належній позивачу квартирі сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено квартиру та майно, яке в ній знаходилось.

Згідно Висновку про вартість заподіяного матеріального збитку від 15 січня 2015 року, складеного на замовлення позивача ОСОБА_2, вартість проведення відновлювального ремонту в квартирі (з податком на додану вартість) становить 191 668 грн., які позивач просила стягнути з відповідачів, оскільки саме з їх вини, внаслідок недотримання ними правил протипожежної безпеки, що виявилося у залишенні в квартирі без нагляду увімкнутим до електричної мережі електроприладу - ноутбука, і трапилася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено майно, належне позивачу на праві власності.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представники апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_6 в апеляційному суді проти апеляційної скарги позивача заперечили та просили рішення суду залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 червня 2013 року між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір оренди житлового приміщення, за яким в користування відповідачам надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.4), яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_2

23грудня 2014 року у вищевказаній квартирі сталася пожежа, причиною якої згідно акту про пожежу від 23 грудня 2014 року є коротке замкнення в електроподовжувачі (а.с.5).

Внаслідок пожежі позивачу завдано збитків в зв»язку із пошкодженням квартири та речей домашнього вжитку в ній. Згідно висновку про вартість, складеного ТОВ «Агентство Експертної Оцінки» 15.01.2015 року, вартість відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 після пожежі, яка трапилась 23.12.2014 року, становить 191 668 грн. (а.с.6, 30-100).

З витягу з кримінального провадження №0012318 від 30.12.2014 року та довідки Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 04.07.2015 року вбачається, що 29.12.2014 року ОСОБА_4 звертався до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві та повідомив про те, що 23.12.2014 року близько 18-30 год за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено факт згорівшої кімнати та обгорівших речей внаслідок короткого замикання продовжувача, до якого був підключений зарядний пристрій ноутбука. Внаслідок пожежі було спричинено матеріальний збиток потерпілій ОСОБА_2 Відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2014 року за №0012318 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України. В рамках кримінального провадження ОСОБА_2 визнано потерпілою особою. По даному факту проводиться досудове розслідування(а.с.7-8).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, відповідальність за завдану шкоду має наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст.1166 ЦК України відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів, зокрема акту про пожежу від 23.12.2014 року вбачається, що причиною пожежі зазначено коротке замкнення електроподовжувача (а.с.5). Згідно п. 2 висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного Центру від 06.04.2015 року дослідити та встановити причину виникнення пожежі не представляється можливим (а.с.194-206). В п.п. 3, 4 висновку зазначено, що на наданих на дослідження фрагментах електричних провідників оплавлень, які відповідають таким, що виникли внаслідок дії токів короткого замикання, не виявлено.

Оскільки судом під час розгляду справи не здобуто належних, допустимих та достовірних доказів протиправної поведінки відповідачів, доказів причинного зв'язку між такою поведінкою і шкодою, завданою позивачу, а також доказів вини відповідачів, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на положення ст. 614 ЦК України, яка передбачає відповідальність особи в разі порушення нею зобов'язання, є необґрунтованими, оскільки і дана правова норма, і положення договору оренди, укладеного між сторонами 06 червня 2013 року (п.6.1. договору), умовою такої відповідальності передбачають вину сторони правочину (у формі умислу або необережності), наявність якої наявними в справі доказами не підтверджується. При цьому, посилання апелянта на порушення відповідачами правил протипожежної безпеки, що виразилося у залишенні без нагляду увімкненим електроприладу, внаслідок чого і сталася пожежа, є безпідставними, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджується ні факт залишення без нагляду відповідачами увімкненим електроприладу, ні факт того, що залишений без нагляду увімкнений електроприлад є безпосередньою причиною пожежі в квартирі позивача.

Доводи апеляційної скарги позивачапро порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можебути підставою для скасування або зміни рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги позивачазводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: