ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«17» січня 2019 року м. Херсон

Справа № 662/1047/18

Провадження № 22-ц/819/211/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя - доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарПісоцька Т. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління державної міграційної служби України в Херсонській області на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області у складі судді Тимченко О. В. від 09 листопада 2018 року у справі за заявою ОСОБА_5, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби у Херсонській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_5 звернувся з заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України з моменту проголошення незалежності України.

В обґрунтування заяви зазначив, що він з 28 квітня 1986 року і по теперішній час постійно проживає у с. Дивне Новотроїцького району Херсонської області, що підтверджується довідкою Дивненської селищної ради.

Паспорт громадянина СРСР він втратив, через це не міг офіційно працевлаштуватися з 1982 року виїхати в Узбекистан, офіційно одружитися з цивільною дружиною.

Заявник зазначав, що з метою отримання громадянства та паспорта громадянина України, працівники відділу громадянства, імміграції та реєстрації громадян Новотроїцького РВ УМВС України в Херсонській області порадили йому звернутися з заявою до суду про встановлення факту, що має юридичне значення - постійного проживання на території України з 28 квітня 1986 року.

Факт його постійного проживання на території України можуть підтвердити свідки.

ОСОБА_5 просив суд, встановити факт його постійного проживання на території України з 28 квітня 1986 року - на момент проголошення Декларації «Про державний суверенітет України» станом на 16 липня 1990 року, на момент проголошення незалежності України - станом на 24 серпня 1991 року і на момент введення в дію Закону України «Про громадянство» станом на 13 листопада 1991 року.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 09 листопада 2018 року заяву ОСОБА_5, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби у Херсонській області про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України з 28 квітня 1986 року - на момент проголошення Декларації «Про державний суверенітет України» станом на 16 липня 1990 року, на момент проголошення незалежності України - станом на 24 серпня 1991 року і на момент введення в дію Закону України «Про громадянство» станом на 13 листопада 1991 року.

В апеляційній скарзі Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що надані суду докази не підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року по теперішній час, не підтверджують факт його проживання на законних підставах та ним не дотримано досудового порядку встановлення особи заявника.

Заслухавши доповідача, пояснення заявника та представника Управління державної міграційної служби України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з доведеності факту його постійного проживання на території України з 1986 року по теперішній час.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, до них суд дійшов неправильно тлумачивши норми матеріального права та у порушення норм процесуального права.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» визначені випадки належності до громадянства України.

Згідно п.1 громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що громадянами України є особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991р.) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_5 проживає на території с. Дивне, Новотроїцького району Херсонської області з 28 квітня 1986 року, але у зв'язку з втратою паспорта громадянина СРСР не має можливості отримати паспорт громадянина України, у зв'язку з чим необхідно встановити факт його проживання на території України з 28 квітня 1986 року по теперішній час.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 (далі, Порядок) встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема, громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно п. 8 Порядку, для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає заяву про встановлення належності до громадянства України, копію паспорта громадянина колишнього СРСР.

У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт).

Також подається судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Таким чином, у разі відсутності у заявника паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року, із відміткою про місце його прописки станом на 24 серпня 1991 року, має бути подана довідка, видана територіальним органом Державної міграційної служби України про встановлення особи заявника та про те, що станом на 24 серпня 1991 року він перебував у громадянстві колишнього СРСР.

Довідка від № ВГ-14/10-13204 від 30 жовтня 2014 року, видана консульським відділом Посольства Республіки Узбекистан в Україні, не підтверджує факту того, що ОСОБА_5 перебував у громадянстві колишнього СРСР, оскільки у ній зазначено лише інформацію про те, що він не є громадянином Республіки Узбекистан.

Надані заявником, як докази у справі: свідоцтво про народження на ім'я заявника; військовий білет на ім'я ОСОБА_5, не є належними доказами підтвердження факту проживання заявника на території України з 28 квітня 1986 року.

Не можна вважати належним доказом, у розумінні ст. 77 ЦПК України, також довідку сільського голови Дивненської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області № 486/0214 від 10 квітня 2017 року про підтвердження проживання ОСОБА_5 на території України з 28 квітня 1986 року по теперішній час в с. Дивне, оскільки вона не містить посилань на облікові відомості та інші фактичні дані про проживання вказаної особи у зазначений період часу, які б беззаперечно вказували на цей факт, крім того у ній відсутні відомості, що вказана особа перебувала на території України на законних підставах; довідка видана на підставі пояснень свідків.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_5 до органів міграційної служби із заявою про встановлення належності до громадянства України та свідчить про недотримання процедури, визначеної Порядком № 215/2001.

Таким чином, суд першої інстанції належно не визначився з характером спірних правовідносин, поверхово та односторонньо дослідив обставини справи та ухвалив у зв'язку з цим помилкове рішення через неправильне тлумачення й застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області задовольнити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 09 листопада 2018 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні заяви ОСОБА_5, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, про встановлення факту постійного проживання на території України відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Головуючий Л. П. Воронцова
Судді: П. Я. Ігнатенко О. М. Полікарпова

Дата складання повного судового рішення 18 січня 2019 року.