ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Херсон
справа № 766/6353/18
провадження № 22ц/819/178/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),
суддів: Вейтас І.В.,
Приходько Л.А.
секретар судового засідання: Зварич С.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Прохоренко В.В., у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 23 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 300,00грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення коштів, що відповідає строку дії картки.
Однак, зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконав. Станом на 31 грудня 2017 року заборгованість за договором склала 14834,46грн., із яких: 1614,33грн. - заборгованість за кредитом; 9637,54грн. - заборгованість із сплати процентів; 2400,00грн. пеня та комісія; 500,00грн. штраф (фіксована частина); 682,59грн. штраф (процентна складова), яку АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2018 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у загальному розмірі 2547,88грн. та 302,71грн. судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав та допустив утворення заборгованості, яка підлягає стягненню лише за тілом кредиту, оскільки на відповідача, як військовослужбовця, поширюються пільги, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому з 01 березня 2014 року, з моменту введення особливого періоду та до теперішнього часу, проценти, штрафні санкції та комісія за вказаним зобов`язанням не нараховуються.
12 листопада 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо періоду не нарахування банком процентів, пені та штрафних санкцій поширюється лише на час дії особливого періоду, який, на думку апелянта, не має постійного характеру та обумовлюється проведенням мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Такий особливий період, обумовлений проведення мобілізації, мав місце з 18.03 по 02.05.2014р.; з 07.05 по 21.06.2014р.; з 20.01 по 22.08.2015р., протягом яких банк не проводив нарахування процентів та штрафних санкцій за кредитним договором ОСОБА_1 , а тому позов підлягає повному задоволенню.
ОСОБА_1 не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомленні у спосіб визначений цивільним процесуальним законодавством.
16 січня 2019 року на адресу суду надійшла заява від представника банку про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Доказів на підтвердження цих обставин суду не надано.
Справа розглядається в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 300,00грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення коштів, що відповідає строку дії картки.
Згідно з положеннями ст. 634, 638 ЦК України, відповідач, підписавши анкету заяву, прийняв пропозицію позивача та погодився на те, що зазначена заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг сторони погодили зміну кредитного ліміту (зменшення або збільшення) за рішенням банку.
Згідно Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» встановлений обов`язковий щомісячний платіж на рівні 7% від заборгованості (але не менше 50грн. та не більше залишку заборгованості) та розміри пені та штрафів за несвоєчасне (неналежне) виконання договірних зобов`язань.
Відповідач умов кредитного договору не виконав, допустив утворення заборгованості, яка станом на 31 грудня 2017 року становить 14834,46грн., із яких: 1614,33грн. - заборгованість за кредитом; 9637,54грн. - заборгованість із сплати процентів; 2400,00грн. пеня та комісія; 500,00грн. штраф (фіксована частина); 682,59грн. штраф (процентна складова).
Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, згідно якого не заперечував факт укладення сторонами кредитного договору; збільшення банком кредитного ліміту, тощо.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції стягнув із відповідача на користь банку заборгованість, яка мала місце станом на 01 березня 2014 року у загальному розмірі 2547,88грн., з яких 1614,33грн. заборгованість за кредитом; 333,55грн. заборгованість за процентами; 100,00грн. - пеня; 500,00грн. штраф (фіксована частина).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в решті позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам, пені та комісії, штрафу, нарахованим за період з 18 березня 2014 року по 31 грудня 2017 року, суд виходив із того, що позичальник ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, на якого поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Такі висновки є правильними та відповідають встановленим у справі обставинам з огляду на таке.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зібранні у справі докази свідчать, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, який з 28 лютого 2013 року обіймав посаду командира спеціального патрульного взводу 2 ПР в/ч НОМЕР_1 МВС України; з 09 червня 2015 року по теперішній час працює прокурором військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України.
На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи.
Особливий період відповідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно із Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (підпункт третій пункту 4 розділу І; далі - Закон № 1275-VII) статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, відповідно до якого військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що на відповідача поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За таких обставин є правильним висновок суду про те, що заявлені вимоги банку щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії, штрафу за вказаний період є такими, що не відповідають вимогам Закону.
Помилкове зазначення судом першої інстанції періоду, за який не нараховуються проценти та штрафні санкції з 01 березня 2014 року, замість правильного 18 березня 2014 року, не призвело до ухвалення незаконного рішення та не вимагає проведення перерахунку розміру стягнутої заборгованості, оскільки з 01 по 18 березня 2014 року банком не проводилося нарахування платежів, які підлягали б стягненню упродовж вказаного часу.
Доводи апеляційної скарги щодо запровадження в Україні особливого періоду, який мав місце з 18 березня по 02 травня 2014р.; з 07травня по 21 червня 2014р.; з 20 січня по 22 серпня 2015р. та обумовлений лише проведенням мобілізації, позбавленні правового обґрунтування, спірні правовідносини не регулюють та стосуються розгляду справ, у яких позичальниками є мобілізовані особи.
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Оскільки місцевим судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
В іншій частині судове рішення не оскаржувалось та в апеляційному порядку не переглядалось (стаття 367 ЦПК України).
Керуючись ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2018року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 18 січня 2019 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: І.В. Вейтас
Л.А. Приходько