Справа № 379/1033/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2019 року м.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі: головуючого: судді Потеряйко С.А.

за участю секретаря судових засідань: Іванченко Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тараща справу за позовом ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач через свого представника звернулась до суду з вищеназваним позовом в обґрунтування якого зазначено, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 04.04.2006 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 22.03.2006 року до досягнення ним повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

14.04.2006 року державним виконавцем Державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання сина значно зріс, а відповідач постійно ухиляється від свого обов'язку утримання дитини. Відповідач ухиляється від спілкування із сином, не цікавиться його життям, захопленнями, потребами, приховує свій майновий стан та місце роботи. Позивач змушена самостійно утримувати дитину. Лише в лютому 2018 року позивачеві стало відомо, що відповідач працює в ТОВ «ЛІДАГРО» та отримує заробітну плату. Позивачеві з відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, стало відомо, що відповідач є власником нежитлової будівлі розміром 599,50 кв.м, що знаходиться Чернівецька область, Вижницький район, с.Карапчів, вул..Центральна,106 ( свідоцтво про право власності САА/625180, 31.03.2004, видане виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради на підставі рішення №57 від 05.11.2003 року); є власником житлового будинку розміром 193,90 кв.м, що знаходиться Чернівецька область, Вижницький район, с.Карапчів, вул.Ентузіастів,19 ( свідоцтво про право власності САЕ№443211, 05.01.2012, видане виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради на підставі рішення №134-2 від 14.12.2011 року). Позивач прийшла до висновку, що у відповідача покращилося матеріальне становище та він може сплачувати аліменти в значно більшому розмірі, а саме 1/3 частини всих видів свого заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В ході розгляду справи, представником позивача подана заява про збільшення розміру позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача неустойку ( пеню) від суми несплачених аліментів, за період з 01.10.2006 року по 01.07.2018 року в розмірі 63913,60 грн. Заборгованість по несплаті аліментів станом на 01.07.2018 складає 63913,60 грн.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, представником позивача подана до суду письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В своєму відзиві відповідач зазначив, що стан його здоров'я та матеріальний стан, такий же як і на момент винесення судом рішення суду про стягнення з нього аліментів.. Проте, він перебуває у зареєстрованому шлюбі, в якому народилося двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, які відвідують школу та перебувають на його утриманні. Його дружина, ОСОБА_8, працює та отримує заробітну плату в розмірі 863,64 грн. Він працює в ТОВ «ЛІДАГРО» в с.Ківшовата Таращанського району та з липня 2018 року із його заробітної плати відраховують аліменти та заборгованість у розмірі 70% від його доходу. В зв'язку з цим, він отримує заробітну плату в розмірі 961,92 грн. У нього не має власного житла, із своєю сім'єю він проживає в орендованому будинку, відповідно до договору оренди житлового приміщення від 29.09.2018 в с.Ківшовата вул..Я.Мудрого,40б.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав від 21.11.2018, в нього відсутнє будь-яке інше нерухоме майно. Тому твердження позивача про наявність у нього нерухомого майна в Чернівецькій області є неправдивими. ( а.с.145-149, 151-156).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_9 та ОСОБА_4 мають неповнолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою, навчається на державній формі навчання, денне відділення Державного професійно-технічного закладу «Рокитнянський професійний ліцей» (а.с. 37, 42,43).

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 04.04.2006 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 22.03.2006 року до досягнення ним повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 41).

Згідно з довідкою-розрахунком Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області заборгованість курки Р.М. зі сплати аліментів на утримання сина за період з 01.10.2006 по 01.06.2018 складає 61250,46 грн. (а.с.44-46).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідач визнає факт заборгованості по аліментах та зазначає, що з серпня 2018 з його заробітку відраховуються поточні платежі та заборгованість по аліментах, всього 70% від його заробітної плати. ( а.с.148).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18).

Згідно розрахунку представника позивача розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.10.2006 року до 31.07.2018 року становить 1 013 704,51 грн. (а.с.102)

Суд не бере до уваги розрахунок позивача щодо суми неустойки за прострочені платежі по аліментах, оскільки, представником позивача не доведено розміру несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів ( надані суду докази щодо заборгованості містять суперечливі відомості та не надано доказів заборгованості по аліментах станом на 01.08.2018). Крім того, суд не взмозі установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення відповідачем свого обов'язку щодо їх сплати до 01.08.2018.

Крім того, представником позивача наданий розрахунок зі сплати аліментів та пені ( а.с.93-102), який повністю відрізняється від довідки розрахунку заборгованості по аліментах відповідача, зроблений державним виконавцем Таращанського РВ ДВС ГУЮ у Київській області, а саме щомісячний розмір нарахованих аліментів, який повинен був сплачувати відповідач на користь позивача на утримання сина ( а.с.44-46).

Крім того, із довідки про доходи відповідача від 05.12.2018, виданої ТОВ «ЛІДАГРО» вбачається, що з відповідача з липня 2018 року відраховуються аліменти із заборгованістю в розмірі 2113,24 грн ( всього за даний період відраховано 11095,52 грн) ( а.с.148).

Оскільки, представник позивача та позивач в судове засідання не з'явилися, суд позбавлений можливості усунути дані суперечливі відомості, встановити дійсний розмір заборгованості по аліментних платежах та провести відповідний розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Отже, в частині стягнення з відповідача неустойки ( пені) від суми заборгованості по аліментах, слід відмовити.

Згідно ст.8 Закону України "Про охорону материнства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Отже, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може змінюватися зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів.

Отже, враховуючи ту обставину, що відповідач працює, має іншу сім'ю, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що його матеріальне становище не змінилося, тобто представником позивача не доведено наявності у відповідача нерухомого майна, зазначеного в позові, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в частині збільшення відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року 2027 гривень, з 1липня 2118 гривень, з 1 грудня 2218 гривень.

Суд вважає, що оскільки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю, враховуючи його вік, розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, який з 01 січня 2019 року становить 2027.00 грн., тому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в даному випадку 1013.50 грн. (2027.00 грн. : 100 х 50 = 1013.50 грн.).

Враховуючи економічний стан країни в цілому, а також пріоритет як найкращих інтересів дитини, її право на належний рівень життя, те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд приходить до висновку, що такий розмір аліментів зможе забезпечити належний розвиток дитини.

Виконавчий лист у справі №2 -136 від 06.04.2006 року, виданий Таращанським районним судом Київської області, слід повернути до суду, який видав виконавчий документ, оскільки стягнення аліментів за попереднім судовим рішенням припиняється.

Аліменти на утримання дитини сторін спору у новому розмірі слід стягувати з дня набрання даним рішенням законної сили. Така позиція суду узгоджується із положеннями абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в тім, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

В решті позов задоволенню не підлягає.

За вимогами положень п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору, а тому у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України має бути стягнутий на користь держави з відповідача у справі судовий збір в сумі 704.80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 180, 196 СК України, ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 12-13, 82, 133, 137, 141, 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-266, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2) про збільшення розміру аліментів, стягнення неустойки за несплату аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2, працюючого ТОВ «ЛІДАГРО» с.Ківшовата Таращанського району, Київської області трактористом) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всих видів його заробітку щомісячно, до досягнення ним повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2, працюючого ТОВ «ЛІДАГРО» с.Ківшовата Таращанського району, Київської області трактористом) в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Виконавчий лист у справі №2 -136 від 06.04.2006 року, виданий Таращанським районним судом Київської області, повернути до Таращанського районного суду Київської області, після набрання даним судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:С. А. Потеряйко