Справа № 367/8472/18
Провадження №2/367/590/2019
05 квітня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючої судді Оладько С.І.,
за участі секретаря Манілець А
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про розірвання договору
Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що 26.01.2016 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір №57 (реєстраційний номер), посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3М . про передачу відповідачем у майбутньому позивачу квартири за адресою м.Ірпінь,вул..Суворова 2-Д.
На виконання умов договору позивач передав відповідачу грошові кошти у суммі 408 520грн
24.11.2016 року позивач та відповідач уклали договір №300 (реєстраційний номер) про розірвання Договору від 26.01.2016р, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3
Відповідно до п. 4.5 Договору, відповідач зобов»язався повернути позивачу протягом 3 місяців всі фактично отримані від позивача кошти, стягнувши при цьому з позивача штраф у розмірі 5% від суми коштів, фактично отриманих від нього на момент розірвання Договору. До повернення позивачу підлягає сума у розмірі 388094 грн . Проте, станом на день подачі заяви кошти, що підлягають поверненню відповідачем Позивачу, відповідно до умов Договору про розірвання, відповідачем не сплачено.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2О у судове засідання не з»явився,про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином,причину неявку суду не повідомив,заяву про розгляд справи за його відсутності не подав,а також не подав відзив на позовну заяву,у зв»язку з чим суд розглянув справу за відсутності відповідача проголосивши по справі заочне рішення.
Суд,заслухавши пояснення позивача,дослідивши письмові докази по справі ,вважає позов таким,що підлягає до задоволення.
Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»
Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»
Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.
3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»
Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»
Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»
У судовому засіданні встановлено,що 26.01.2016 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір №57 (реєстраційний номер), посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3М . про передачу відповідачем у майбутньому позивачу квартири за адресою м.Ірпінь,вул..Суворова 2-Д,що підтверджується копією зазначеного договору (а.с.7-10)
На виконання умов зазначеного договору позивач передав відповідачу грошові кошти у суммі 408 520грн,що підтверджується копіями актів прийому передачі коштів (а.с.12-15).
Також,у судовому засіданні встановлено,що 24.11.2016 року позивач та відповідач уклали договір №300 (реєстраційний номер) про розірвання Договору від 26.01.2016р, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3,що підтверджується копією зазначеного договору (а.с.11).
Відповідно до п. 2 зазначеного Договору, відповідач зобов»язався повернути позивачу протягом 3-х місяців всі фактично отримані від позивача кошти, стягнувши при цьому з позивача штраф у розмірі 5% від суми коштів, фактично отриманих від нього на момент розірвання Договору. До повернення позивачу підлягає сума у розмірі 388094 грн .
Також,у судовому засіданні встановлено,що умови договору від 24.11.2016 року відповідачем не виконані ,грошові кошти позивачу у встановлений строк не повернуті.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до п. 1. ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти). визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 1. ст. 530 ЦК України, Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (п. 1.2 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до постанов Верховного суду України від 22.03.2017 року у справі №6- 2829цс16. від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі №6-38цс11, нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
На підставі ст.ст. 526,625-628,638 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,10,76,259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у суммі 4470гр 07 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив,за письмовою заявою відповідача.Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс судового рішення буде складено 15.04.2019р.

Суддя: С.І. Оладько