Справа №345/1103/19
Провадження № 2/345/662/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

09.04.2019 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Баран В.В., розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ФІДОБАНК», третя особа без самостійних вимог: сектор державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калуської міської ради, про визнання обтяження припиненим,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання обтяження припиненим.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.04.2008 між фізичною особою: ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» правонаступником якого став ПАТ «ФІДОБАНК», було укладено кредитний договір № 014/4543/3/12780 відповідно до якого кредитор надав, а позичальник отримав в строкове платне користування кошти в розмірі та на умовах визначених зазначеним правочином.

В забезпечення виконання позичальником/позивачем зобов'язань за кредитним договором № 014/4543/3/12780, між сторонами було укладено Договір іпотеки № 17.1.0-10/41 від 03.04.2008, посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. та зареєстрований за реєстраційним номером 2432.

Додатково, між сторонами: ВАТ «Ерсте Банк» правонаступником якого став ПАТ «ФІДОБАНК» та позивачем було досягнуто згоди на реєстрацію кредитором у відповідному реєстрі тимчасового застереження як додатковий вид обтяжень речових прав на нерухоме майно позичальника, до повного та фактичного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

08.07.2009 державним реєстратором Реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції Коваленко В.С. на підставі заяви ВАТ «Ерсте Банк» про реєстрацію обтяжень об'єкта нерухомого майна, серія та номер 17.2.0-7/116 до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, було внесено відповідний запис про обтяження у вигляді тимчасового застереження всього нерухомого майна ОСОБА_1.

18.12.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ «ФІДОБАНК», яке є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк», було укладено договір про прощення боргу.

У відповідності до пункту № 1 та пункту № 2 Договору від 18.12.2013 про прощення боргу, укладеного між сторонами, позивач як позичальник визнає на момент укладення даного правочину заборгованість перед відповідачем у сумі 13 327, 71 дол. США, що еквівалентно 106 528,38 грн. по курсу НБУ на дату підписання, та у випадку погашення ним заборгованості в частині судових витрат в розмірі 1900,00 грн., витрат на оцінку заставного майна - 1200,00 грн. та заборгованості за кредитним договором в сумі 4 664,70 дол. США зобов'язання його як позичальника перед Банком за Кредитним договором № 014/4543/3/12780 від 03.04.2008 припиняються в цілому та повністю шляхом прощення боргу в порядку та у відповідності до ст. 605 Цивільного кодексу України.

20 грудня 2013 позивачем в порядку та на підставі умов договору від 18.12.2013 про прощення боргу було сплачено визначену сторонами заборгованість за кредитним договором № 014/4543/3/12780 від 03.04.2008 в сумі 4 664,70 дол. США, що підтверджується квитанцією № 78 про сплату коштів.

23.12.2013 з метою повного та фактичного виконання позивачем умов договору від 18.12.2013 про прощення боргу, на користь відповідача було сплачено визначену сторонами суму коштів в розмірі 1200,00 грн. - витрат на оцінку заставного майна та 1900,00 грн. - судових витрат, чим - самим виконано в повному обсязі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 014/4543/3/12780 від 03.04.2008.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 просить суд визнати припиненим обтяження: тимчасове застереження внесене Реєстраційною службою Калуського міськрайонного управління юстиції на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер обтяження: 8862055, номер запису про обтяження: 7416575, індексний номер: 16650075 від 22.10.2014 року про обтяження всього нерухомого майна ОСОБА_1, ідентифікаційний номер фізичної особи платника податків: НОМЕР_1.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Представник відповідача, ПАТ «ФІДОБАНК»в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву.

Представник третьої особи без самостійних вимог - сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калуської міської ради, у судове засідання також не зявився, жодних заяв, клопотань від нього не надходило.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи,що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши подані сторонами письмові докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та спору по суті приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Згідно ст. 55 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 03.04.2008 між фізичною особою: ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» правонаступником якого став ПАТ «ФІДОБАНК», було укладено кредитний договір № 014/4543/3/12780 відповідно до якого кредитор надав, а позичальник отримав в строкове платне користування кошти в розмірі та на умовах визначених зазначеним правочином.

В забезпечення виконання позичальником/позивачем зобов'язань за кредитним договором № 014/4543/3/12780, між сторонами було укладено Договір іпотеки № 17.1.0-10/41 від 03.04.2008, посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. та зареєстрований за реєстраційним номером 2432.

Додатково, між сторонами: ВАТ «Ерсте Банк» правонаступником якого став ПАТ «ФІДОБАНК» та позивачем було досягнуто згоди на реєстрацію кредитором у відповідному реєстрі тимчасового застереження як додатковий вид обтяжень речових прав на нерухоме майно позичальника, до повного та фактичного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

08.07.2009 державним реєстратором Реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції Коваленко В.С. на підставі заяви ВАТ «Ерсте Банк» про реєстрацію обтяжень об'єкта нерухомого майна, серія та номер 17.2.0-7/116 до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, було внесено відповідний запис про обтяження у вигляді тимчасового застереження всього нерухомого майна ОСОБА_1 (а.с. 7).

18.12.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ «ФІДОБАНК», яке є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк», було укладено договір про прощення боргу (а.с. 10). У відповідності до пункту № 1 та пункту № 2 вказаного договору, позивач як позичальник визнає на момент укладення даного правочину заборгованість перед відповідачем у сумі 13 327, 71 дол. США, що еквівалентно 106 528,38 грн. по курсу НБУ на дату підписання, та у випадку погашення ним заборгованості в частині судових витрат в розмірі 1900,00 грн., витрат на оцінку заставного майна - 1200,00 грн. та заборгованості за кредитним договором в сумі 4 664,70 дол. США зобов'язання його як позичальника перед банком за кредитним договором № 014/4543/3/12780 від 03.04.2008 припиняються в цілому та повністю шляхом прощення боргу в порядку та у відповідності до ст. 605 Цивільного кодексу України.

Договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є взаємною угодою, тому в ньому містяться окремі положення, умови, зазначено права та обов'язки сторін. Сукупність цих умов, погоджених між сторонами, і становить зміст договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( ст. 629 ЦК України).

20 грудня 2013 позивачем в порядку та на підставі умов договору від 18.12.2013 про прощення боргу було сплачено визначену сторонами заборгованість за кредитним договором № 014/4543/3/12780 від 03.04.2008 в сумі 4 664,70 дол. США, що підтверджується квитанцією № 78 про сплату коштів (а.с. 13).

23.12.2013 з метою повного та фактичного виконання позивачем умов договору від 18.12.2013 про прощення боргу, на користь відповідача було сплачено визначену сторонами суму коштів в розмірі 1200,00 грн. - витрат на оцінку заставного майна та 1900,00 грн. - судових витрат, чим - самим виконано в повному обсязі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 014/4543/3/12780 від 03.04.2008 (а.с. 11, 12).

У відповідності до ст. 598 - 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належно виконаним вважається зобов'язання, яке виконано відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тимчасове застереження є видом обтяження речових прав на нерухоме майно, запис про яке вноситься реєстратором у відповідності та на підставі Закону України «Про іпотеку», Закону України "Про нотаріат", та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Припиненим вважається обтяження, записи про обтяження якого вилучені або погашені внесенням відповідних реєстраційних змін у реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В пункті 25 Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 410 від 31.03.2004, який діяв станом на момент укладення між сторонами Договору від 18.12.2013 та виконання позичальником/позивачем його умов, визначено, що після виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, та/або відповідним тимчасовим застереженням, заявник обтяження зобов'язаний протягом десяти днів надіслати реєстратору письмове повідомлення про виключення запису з Реєстру з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису.

Згідно п. 2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 р. № 830, державний реєстр обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) - єдина комп'ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження; держатель Реєстру - Мін'юст, що забезпечує ведення Реєстру; адміністратор Реєстру - державне підприємство, що належить до сфери управління Мін'юсту, що відповідає за технічне, технологічне та програмне забезпечення Реєстру, збереження та захист даних, що містяться у Реєстрі; реєстратори - суб'єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком.

Підставою для внесення запису про припинення обтяження до Реєстру відповідно до ст.ст. 43 та 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п'ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п'яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Відповідно до п. 16 «Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 №830, зміни і додаткові відомості до запису в Реєстрі вносяться реєстратором на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження підписує обтяжувач. Якщо обтяжувачем є юридична особа, підпис її уповноваженої особи скріплюється печаткою. У разі коли заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача.

Згідно з п. 24 Порядку відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи.

З наведеного вбачається, що право на подання заяви про припинення обтяження до реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна належить лише обтяжувачу, а саме ПАТ «ФІДОБАНК», яке порушує права позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Ст. 328 ЦК України передбачені підстави набуття права власності, так право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Обтяження належного позивачу на праві власності всього нерухомого майна без законних підстав обмежує здійснення власником своїх повноважень на розпорядження зазначеним майном, а тому відомості про таке обтяження підлягають вилученню з Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з метою судового захисту порушеного права позивача.

Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у постанові від 12.06.2013 №6-32цс/13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції Українита ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

За правилом ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України, одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що твердження позивача обґрунтовуються належними і допустимими доказами, а відповідач ПАТ "ФІДОБАНК" не надав суду доказів, які б спростовували твердження позивача.

Таким чином, здобутими по справі доказами підтверджується, що позовні вимоги є підставними і обгрунтованими, а, отже, підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 317, 319, 321, 328, 386, 391, 598-599 ЦК України, ст.ст. 12-13, 15, 76-81, 89, 141, 263- 265, 274, 280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «ФІДОБАНК», третя особа без самостійних вимог: сектор державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калуської міської ради, про визнання обтяження припиненим - задоволити.

Визнати припиненим обтяження: тимчасове застереження внесене Реєстраційною службою Калуського міськрайонного управління юстиції на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер обтяження: 8862055, номер запису про обтяження: 7416575, індексний номер: 16650075 від 22.10.2014 про обтяження всього нерухомого майна ОСОБА_1, ідентифікаційний номер фізичної особи платника податків: НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий