ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/676/19
Провадження № 2/210/967/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"02" квітня 2019 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Восход» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоровя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуваючи в трудових відносинах з Приватним підприємством «Восход», на посаді водія а/м БелАЗ дільниці №1 ПП «Восход», 31 жовтня 2011 року близько о 15 годині 35 хвилин, з вини Відповідача, знаходячись на стоянці спеціального технологічного транспорту, розташованої біля АБК ПП «Восход», внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Поєднана травма: компресійно-уламковий перелом тіла хребця L1 І ст. Закрита травма грудної клітини: забій грудної клітини. Забій лівої кисті».

Нещасний випадок обумовлений неналежним виконанням Відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

Позивачу встановлено первинно та повторно ступінь втрати професійної працездатності - 25% внаслідок трудового каліцтва.

Таким чином,Позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування.

У зв'язку з вказаним нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями.

Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом, позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травм, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, Позивач, в наслідок отриманих тілесних ушкоджень, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів.

У звязку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки 104325 грн.

Сторони в судове засідання не викликались.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Так, у відзиві, поданому представником відповідача, зазначено, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки ушкодження здоровя відбулося виключно з вини самого позивача.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

З письмових матеріалів справи, судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем на посаді водія а/м БелАЗ дільниці №1 ПП «Восход» (а.с. 20-25).

З ОСОБА_3 Н-1 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом» за №28 від 04.11.2011 року встановлено, що 31 жовтня 2011 року близько о 15 годині 35 хвилин, з вини Відповідача, знаходячись на стоянці спеціального технологічного транспорту, розташованої біля АБК ПП «Восход», внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Поєднана травма: компресійно-уламковий перелом тіла хребця L1 І ст. Закрита травма грудної клітини: забій грудної клітини. Забій лівої кисті».

Так, згідно п. 6 ОСОБА_3, 31.10.2011 рок уперед початком роботи, водій а/м БелАЗ ОСОБА_2 отримав наряд на виконання робіт від змінного майстра ОСОБА_4 на дільниці №1 ПП «Восход», розташованої на сталеплавильних відвалах ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг». На стоянці спеціального технологічного транспорту, яка знаходиться біля АБК ПП «Восход» з залізобетонним покриттям водій а/м БелАЗ ОСОБА_2 проводив технічний огляд а/м БелАЗ-75485, реєстр. №Т5941ДП, 1985р.в. при посадці в кабіну автомобіля підвернув ногу і впав на спину, що і спричинило поєднану травму: компресійно-уламковий перелом тіла хребця L1 І ст. Закрита травма грудної клітини: забій грудної клітини. Забій лівої кисті.

Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, що стався на виробництві, Позивач 19.06.2012 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 25%.

17.06.2014 року, Позивач, повторно пройшов огляд МСЕК, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 25% внаслідок трудового каліцтва безстроково (а.с. 9,10,11).

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці",роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Так, відповідно до ч. ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обовязком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно доч.1ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обовязок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сімї, і рівних та невідємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

При вирішенні спору по суті вимог, суд враховує доводи відповідача щодо наявності вини самого позивача, однак вказані обставини не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП Українитаст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Так, приймаючи рішення та вирішуючи питання щодо розміру відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд бере до уваги той факт, що у відповідності до п. 7, 10, основними причинами нещасного випадку стало невиконання позивачем вимог інструкції з охорони праці. Жодних інших супутніх причин нещасного випадку не виявлено.

Вказане підтверджується, також ОСОБА_3 (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 31.10.2011 року о 15-35 год. (а.с. 15-16).

Також, з протоколу засідання комісії з охорони праці ПП «Восход» від 25.06.2012 року вбачається, що ОСОБА_2 було зменшено на 5% розмір одноразової допомоги за порушення ним вимог законодавства про охорону праці, що і було причиною травмування (а.с. 17).

Водночас, приймаючи рішення суд також керується ч. 2, 3 статті 23 ЦК України, згідно яких моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного звязку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав ушкодження здоровя безпосередньо через виконання трудових обовязків, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, повязаного зі спричиненням моральної шкоди.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримане каліцтво, безумовно, змінило його нормальний життєвий ритм, при цьому, отримане ушкодження здоровя відбулось у звязку з неналежним дотриманням позивачем правил техніки безпеки, а отже вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків.

Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз'яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 15000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час.

Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141,259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Восход» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоровя задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Восход" (, 50095, м. Кривий Ріг, вул. Цимлянська, 5В) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1) - 15000 (пятнадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, без урахування у тримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Приватного підприємства "Восход" (код , 50095, м. Кривий Ріг, вул. Цимлянська, 5В) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко