Справа № 368/1753/18
провадження № 2/368/177/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кагарлик в загальному позовному провадженні позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Новосілківської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин, -

встановив:

в провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Новосілківської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин.

Позивачі подали до суду клопотання та вимагають аби суд посвідчив видану ними Довіреність від 16.01.2019 року - ОСОБА_4 для здійснення їхнього представництва у цивільній справі №368/1753/18, обґрунтовуючи клопотання наступним.

Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці (пункт 65 рішення від 17 лютого 2004 року у справі «Горжелік та інші проти Польщі», заява № 44158/98).

Саме тому, загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

У цьому зв'язку не можна недооцінювати завдання вищих судів у забезпеченні уніфікованого та єдиного застосування права (п.29-30 рішення від 24.03.2009 року у справі «Тудор Тудор проти Румунії», заява №21911/03, та п.34-37 рішення від 02.11.2010 року у справі «Стефаніка та інші проти Румунії», заява №38155/02).

Тому, суддівському корпусу також потрібно нагадати, що згідно до вимог ч.2 ст.15 ЦПК, - представництво в суді здійснюється виключно адвокатом, крім випадків, установлених законом, зокрема, абз. 3 п.16-1 Розділу XV Конституції, де вказано, що представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання 30.09.2016 року чинності Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» №1401-//ІІІ від 02.06.2016 року, здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не оскаржуються.

Отже, оскільки в силу вимог п.1 ч.1 ст. 92 ЦПК, - виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод. Крім цього, згідно до вимог ч.1 ст.6 ЦПК, - суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу, (якими також є представники) і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від майнового стану, політичних, релігійних та інших переконань, які згідно до положень ч.1 ст.58, 65 ЦПК, - мають право брати участь у судовому процесі особисто та/або через представника.

Відповідно до ч.1 ст.59 Конституції, - кожен має право на правову допомогу та є вільним у виборі захисника своїх прав, а згідно з рішенням КСУ №23-рп/2009 від 30.09.2009 року, - право на отримання правової допомоги є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин. Тому втручання в діяльність осіб, які надають таку правову допомогу, тягне за собою відповідальність за статтею 397 КК України.

16.10.2018 року, проаналізувавши рішення ЄСПЛ у справі «Лазоріва проти України» від 17.04.2018 року та доводи касаційної скарги у справі №2-0-73/2012, - ОСОБА_5 Верховного Суду дійшла висновку про те, що мало місце порушення процесуального аспекту ст.8 Конвенції, який вимагає, щоб процес прийняття рішень був справедливим та забезпечував належну повагу до інтересів, захищених цією статтею, - «Процесуальний аспект ст. 8 тісно пов'язаний з правами та інтересами, захищеними ст. 6 Конвенції, яка забезпечує процедурну гарантію, а саме: «право на суд» при визначенні своїх «цивільних прав та обов'язків», тоді як процесуальна вимога ст.8 Конвенції охоплює не лише адміністративні процедури, а й судове провадження, але це також є доповненням до більш широкої мети забезпечення належної поваги, зокрема до приватного життя».

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, - п.1 ст.8 Конвенції, кожній особі окрім інших прав, гарантує право на повагу до її житла, яке насамперед охоплює право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Житло одна з основних матеріальних умов життя людини. Потреба людини в житлі виникає з моменту її народження, зберігається протягом усього життя і припиняється після смерті. Отже, задоволення потреби людини в житлі дуже важливе соціальне завдання. Суб'єктивне право на житло - це можливість людини й громадянина мати житло у власності чи одержати його у спадщину. Право на житло тісно пов'язане з обов'язками інших фізичних і юридичних осіб і державних органів щодо створення умов, охорони, захисту та відтворення житлових прав людини й громадянина.

За таких обставин слід зазначити, що 05.09.2018 року, скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.03.2018 року у справі №176/2238/17-ц, - Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду пояснив те, хто може представляти інтереси у судах: - «Згідно із ч.2 ст.15 ЦПК України,

- представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, установлених законом. 30.09.2016 р. набрав чинності Закон «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».

У ч. 1 ст.131-2 Конституції України передбачено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у[...] спорах щодо захисту соціальних прав».

Саме на підставі ч. 1 ст.131-2 Конституції України ОСОБА_4 покликаний захистити соціальні права ОСОБА_1 та ОСОБА_2, одним із яких є право на будинок, яким є їхнім єдиним житлом, яке залишилось їм від батьків у спадок, який у них сьогодні намагаються вкрасти за допомогою деяких корумпованих суддів, державного нотаріуса та адвоката.

За таких обставин, та відповідно ч.1 ст.239 ЦК, - правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Представництво, згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України, це правовідносини у яких одна сторона (представник) зобов'язана або має право здійснити правочин від імені іншої сторони, яку вона представляє. В силу вимог ч. 3 ст. 237 ЦК, - підставами для виникнення відносин представництва є Договори, закони та інші підстави, установлені актами цивільного законодавства. Представництво, яке ґрунтується на Договорі, відповідно до вимог ч.1 ст.244 ЦК, може здійснюватися за Довіреністю.

Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва її інтересів в суді або перед третіми особами. Основна функція довіреності оформлення відносин представництва.

Законодавством викладено загальні вимоги не лише до форми та замісту довіреності, а також до її посвідчення, зокрема, згідно до вимог процесуального законодавства, - документами, що посвідчують повноваження представників, які беруть участь у справі, може бути Довіреність, яка в свою чергу повинна бути посвідчена нотаріально або за рішенням суду. Згідно з тлумачним словником, - сполучник «або» вживається на означення того, що з ряду перелічуваних варіантів можливий тільки один. Крім цього, оригінали цих документів або копії з них, посвідчені суддею, приєднуються до справи.

Позивач ОСОБА_1 підтримав подане клопотання та просив суд задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 подане клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в особі Новосілківської сільської ради Кагарлицького району Київської області ОСОБА_3 пояснила, що представником позивачів може бути особа, яка має право надавати правничу допомогу, тому заперечує проти поданого клопотання.

Суд, вислухавши клопотання та думку сторін, приходить до наступного висновку.

В провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Новосілківської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин.

12 грудня 2019 р. було винесено ухвалу про відкриття провадження у зазначеній цивільній справі та вирішено проведення розгляду даної цивільної справи в загальному позовному провадженні.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду клопотання та вимагають аби суд посвідчив видану ними довіреність від 16.01.2019 року - ОСОБА_4 для здійснення їхнього представництва у цивільній справі №368/1753/18.

Положеннями ст. 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом ( професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно частини третьої статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Пунктом 11 Перехідних положень Конституції України передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року, у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року, у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.

Згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Варто зазначити, що даний позов є про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин.

Положеннями ч. 4 ст. 274 ЦПК України визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути вирішені спори щодо спадкування, а тому представництво здійснюється виключно адвокатом.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. (стаття 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

За приписами ст.76 Закону України «Про нотаріат», вірність копії з копії документа може бути засвідчена нотаріусом, посадовою особою органу місцевого самоврядування, якщо вірність копії засвідчена в нотаріальному порядку або якщо ця копія видана підприємством, установою, організацією, що видала оригінал документа.

Можливості посвідчення відповідності оригіналу копії довіреності самостійно адвокатом положеннями ЦПК України, Закону України «Про адвокатуру і адвокатськудіяльність» чи іншим законом не передбачено.

Враховуючи викладене, повноваження адвоката або представника сторони мають бути підтверджені ордером або оригіналом довіреності, що посвідчує такі повноваження, або її копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, особою, яка має повноваження на засвідчення копії довіреності, інші копії не передбачені нормами ЦПК України як такі, що можуть бути підтвердженням повноважень адвоката або представника.

Дану справу не можна вважати малозначною справою у розумінні ч. 2 ст. 60 ЦПК України.

Що стосується питання захисту соціальних прав, то слід зазначити наступне.

Права людини категорія не біологічна, не фізіологічна, а соціально-історична. Тому, навіть вживаючи щодо них такий термін, як "природні", "природжені" права людини, йдеться саме про соціальну сутність цього явища, яка полягає у визначенні мінімально необхідної частки соціальних благ, без яких людина не може нормально існувати, і частка цих благ, як свідчить практика, суттєво відрізняється в різних країнах, а також стосовно різних категорій населення.

Конституція України встановила перелік соціальних прав людини і громадянина: право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї (ст. 48); право громадян на працю, належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (ст. 43); на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст. 46); право на житло (ст. 47); право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування (ст. 49); право дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, на державне утримання та виховання (ст. 52) тощо.

Всі права є соціальними. Адже, якщо розглядати права людини у широкому значенні, відокремлюючи цю проблему як вагоме соціальне явище від інших суспільних явищ, то дійсно можна вважати всі права людини соціальними.

Соціальні права досить тонка й така, що важко піддається визначенню, категорія. Спостерігається активна експлуатація цієї категорії у політичних цілях, при цьому соціальні права або досить жорстко "прив'язуються" до економічних прав, або підміняють собою певні економічні права, або, навпаки, соціальними правами обмежується лише сфера соціального забезпечення, а під соціальним правом (у позитивному значенні) розуміється право соціального захисту.

До соціальних прав належать права, реалізація котрих пов'язана із задоволенням найважливіших соціальних потреб людини, це право на працю, на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату не нижче тієї, яка визначена законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю; право на страйк; на відпочинок; на житло; на достатній життєвий рівень для себе і членів своєї сім'ї; право на охорону здоров'я, медичну допомогу і медичне страхування; право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Очевидно, до цього переліку необхідно додати також право людини на освіту, оскільки без володіння цим правом людині не можливо задовольняти свої соціальні потреби.

Тобто, з урахуванням вищевикладеного поданий позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин не можливо віднести до категорії захисту соціальних прав.

Відповідно до положень ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що представник за довіреністю не є особою, яка може здійснювати представництво інтересів позивачів у даній цивільній справі, оскільки має місце вирішення питання про спадкування.

Зазначені положення не суперечать конституційній нормі щодо права особи на отримання професійної правничої допомоги.

За таких обставин, оскільки позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не надали належних документів в підтвердження повноважень представника для отримання професійної правничої допомоги, а фізична особа ОСОБА_4 не може бути допущений судом як представник позивачів, тому клопотання позивачів не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 59, 131-2 Конституції України, ст. ст. 15, 19, 60, 62, 274 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання про посвідчення довіреності та допуск фізичної особи ОСОБА_4 до участі у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Новосілківської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин як представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 21.01.2019 р.

Суддя І.І. Шевченко