Провадження №22-ц/812/104/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 489/1565/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення, яке постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Тихонової Наталі Станіславівни у приміщенні цього суду 30 жовтня 2018 року, повний текст якого складено 16 листопада 2018 р., за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2011 р. З серпня 2016 р. по теперішній час сторони не проживають однією сім'єю. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, 2012 р. народження. До шлюбу, ОСОБА_2 народила дитину ОСОБА_10, 2008 р. народження, біологічним батьком якої не є позивач, однак при повторному отриманні свідоцтва про народження дитини позивача було записано її батьком. До того ж, в період зачаття дитини ОСОБА_10 позивач навіть не був знайомий з відповідачкою.

Посилаючись на викладене, вважаючи доведеним факт відсутності кровного споріднення між ним та ОСОБА_10, позивач просив суд виключити відомості про його батьківство з актового запису №3705 від ІНФОРМАЦІЯ_4 р. у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції про народження ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2017 р. призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, яка не була проведена через ненадання біологічних зразків.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 стверджувала, що позивач не є біологічним батьком її сина ОСОБА_10. З позивачем вона познайомилася лише у 2010 р. Саме за наполяганням ОСОБА_3 перед реєстрацією шлюбу між ними було також подано заяву щодо визнання ним батьківства відносно сина ОСОБА_10 та внесені відповідні зміни в актовий запис про народження дитини.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала. При цьому зазначала, що при реєстрації дитини на ім'я позивача, останньому не було відомо про те, що він не є біологічним батьком.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала. Зазначала, що позивачу було відомо про те, що він не є біологічним батьком дитини, проте він наполягав на внесенні змін до актового запису та визнання його батьківства. При цьому на час зачаття дитини, сторони між собою навіть не були знайомі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2018 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач самостійно визнав батьківство відносно сина відповідача - ОСОБА_10, знаючи про те, що він не є біологічним батьком дитини, а тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 136 СК України відсутні підстави для виключення відомостей про батьківство позивача з актового запису про народження дитини, відтак дійшов висновку про відмову у задоволенні позову .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсності, не узгоджуються з фактичними обставинами справи, судом в повному обсязі досліджені всі обставини справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення представника позивача про те, що на час внесення змін до актового запису про народження сина відповідача ОСОБА_10 позивач не знав, що не є біологічним батьком дитини, а твердження про інше в позовній заяві суд помилково вважав доказом у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у ст.ст. 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Так, як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. народився ОСОБА_10, матір'ю якого, згідно актового запису № 3705 від ІНФОРМАЦІЯ_4 р. вказана ОСОБА_2, запис про батька - ОСОБА_9 внесений відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

25 листопада 2011 р. в актовий запис про народження дитини№ 3705 від ІНФОРМАЦІЯ_4 р. внесені відомості про визнання батьківства відносно ОСОБА_10 ОСОБА_3, внаслідок чого останній записаний батьком, змінено прізвище та по батькові хлопчика та він став ОСОБА_10.

26 листопада 2011 р. був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який 06 червня 2017 р. розірваний.

Таким чином, відповідно до актового запису про народження № 3705 від ІНФОРМАЦІЯ_4 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Порядок та підстави оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини визначені ст. 136 СК України.

Так, відповідно до положень частин 1-4 цієї статті особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини.

Таким чином, за загальним правилом, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини, а предметом доказування при вирішенні такого спору є доведення відсутності кровного споріднення з дитиною, батьком якої зазначено позивача.

Однак, в силу ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч. 1 ст. 123 цього Кодексу.

За такого законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком

Як встановив суд, відомості в актовий запис про народження ОСОБА_10, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 р., а саме, що батьком дитини є позивач, були внесені на підставі заяви останнього, тобто відповідно до ст. 126 СК України.

Відповідач визнала, що позивач не є біологічним батьком її сина ОСОБА_10, а тому суд виходив з того, що в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не потребує доказування.

Також суд на підставі відомостей, викладених у позовній заяві позивачем, та визнаних в суді відповідачем вважав встановленим, що позивач на день звернення із заявою про визнання себе батьком сина позивача ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, був обізнаний, що не є біологічним батьком цієї дитини, що є підставою в силу ч. 5 ст. 136 СК України для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки суд надав правильну правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, на підстави досліджених судом доказів та повно встановлених обставин справи.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги.

Щодо помилкового сприйняття судом викладених в позовній заяві обставин про стосунки між сторонами.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

З урахуванням характеру та змісту спірних правовідносин, норми права, яка регулює підстави оспорювання батьківства (ст. 136 СК України), у предмет доказування по даній справі входить факт обізнаності особи, яка записана батьком дитини, в момент реєстрації її батьком дитини про батьківство, оскільки такий факт виключає оспорювання батьківства.

Враховуючи, що в позовній заяві позивач стверджував, що він не був навіть знайомий з відповідачем у період зачаття її сина ОСОБА_10, суд в силу ст.ст. 76, 77 ЦПК України обґрунтовано вважав це доказом того, що йому було достеменно відомо, що він не є батьком цієї дитини.

Оскільки ці відомості викладені позивачем у письмовій заяві по суті справи, безпосередньо стосуються предмету доказування, суд правильно вважав їх доказами по справі. При цьому суд також вірно дав оцінку поясненням представника позивача в суді, яка вже заперечувала викладені вище обставини, та вважав, що зміна позиції пов'язана із змістом відзиву відповідача на позов та її запереченням проти позову.

Щодо доводів про визнання відповідачем факту відсутності кровного споріднення позивача та ОСОБА_10, то посилання на таке як на наявність підстав для задоволення позову суперечить положенням ч. 5 ст. 136 СК України, оскільки суд вірно, як вже зазначено, дійшов висновку про доведеність обізнаності позивача на момент звернення із заявою про визнання батьківства, що він не є батьком дитини, а за такого не має значення наявність (відсутність) кровного споріднення з дитиною.

Посилання на наявність інших обставин - впевненість позивача на час внесення змін до актового запису про народження дитини у тому, що він є її батьком, суперечить встановленим судом обставинам, фактам, викладеним у позовній заяві, а тому обґрунтовано було відхилені судом.

За такого колегія суддів в силу положень ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірової

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 16 січня 2019 року