КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/3840/18 Головуючий у суді першої інстанції: Журибеда О.М.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/689/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар ТА.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду опубліковано в газеті «Голос України» від 03.10.2018 № 185 (6940).

Ухвалою Київського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Волошиної В.М., суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М. 05 жовтня 2018 року матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання прийнято до провадження Київського апеляційного суду.

20 березня 2018 року позивач ОСОБА_5 звернулася у суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення аліментів на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на його навчання на денному відділенні у Державному навчальному закладі «Міжрегіональне вище професійне училище автомобільного транспорту та будівельної механізації» у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 березня 2018 року з дати подання позовної заяви до суду і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення сином 23 років.

Позовні вимоги мотивовані тим, що син проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, продовжує навчання на денній формі навчання, не працює, а вона позбавлена можливості в повній мірі надавати йому допомогу, оскільки має багатодітну сім'ю та проблеми зі здоров'ям.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_5 аліменти на сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, що досяг повноліття та продовжує навчання у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, ухвалення з порушенням норм матеріального права, та не неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а викладені у рішення суду висновки не відповідають обставинам справи. Зокрема зазначав, що рішення суду є не вмотивованим. Ухвалюючи рішення суду про стягнення аліментів у частці, судом першої інстанції не було враховано доводи відповідача та його спроможність виплачувати аліменти у такому розмірі. При цьому поза увагою суду залишилися та не надана належна юридична оцінка доказам відповідача з приводу того, що він не працює, займається не офіційним підробітком та відповідно має мінливий і нерегулярний дохід, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, похилих батьків, яким надає допомогу. Не заперечуючи проти оплати аліментів у твердій грошовій сумі просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, у розмірі прожиткового розміру 1777 грн. щомісячно, з подальшою індексацією, і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення дитини 23 років.

У судові засідання на неодноразові виклики позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлялися, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи та з урахуванням іще і того, що для участі у справі вони направили своїх представників.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що син сторін продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач спроможний надавати сину таку допомогу.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

При ухваленні рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Судом встановлено, що 09.11.1996 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно свідоцтву про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 30 грудня 2003 року шлюб між сторонами був розірваний 30 грудня 2003 року відповідно до запису за №1259 відділу РАГС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.5).

Відповідно до довідки виданої Державним навчальним закладом «Міжрегіональне вище професійне училище автомобільного транспорту та будівельної механізації», ОСОБА_4 дійсно навчається за спеціальністю майстер з діагностики та налагодження електронного устаткування автомобільних засобів, термін навчання з 01.09.2015 по 30.06.2019 (а.с. 7, 37).

Син сторін ОСОБА_4 досяг 18 років та продовжує навчання, не працює та перебуває на повному утриманні матері - позивача у справі.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина до пред'явлення позову до суду не надавав. А уже в процесі розгляду справи почав проводити періодичні платежі різними сумами.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання або досягнення двадцятитрьохрічного віку. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення статей 198, 199, 200 СК України, дійшов правильного висновку про те, що повнолітній син сторін у зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги, натомість його батько - такої допомоги не надає, маючи при цьому змогу та обов'язок її надавати, тому стягнув з нього користь позивача аліменти на період навчання згідно з вимогами закону.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав до задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо ухвалення судом першої інстанції незаконного та необґрунтованого рішення, з порушенням норм матеріального права та не неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення виходячи з наступного.

Так, безпідставними є доводи відповідача про те, що він не має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу у частці від заробітку, а лише у твердій грошовій сумі 1777 грн. прожиткового мінімуму, так як не має постійного місця роботи та на його утриманні перебувають малолітній син та він надає допомогу батькам похилого віку, оскільки такі доводи суперечать матеріалам справи дивлячись на таке.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають повнолітнього сина, який навчається і доходу не має. Шлюб між сторонами розірваний. Син проживає з матір'ю. Після розірвання шлюбу кожна із сторін створила свою сім'ю, що підтверджується відповідними документами. У свій час з відповідача були стягнуті аліменти на неповнолітнього сина і заборгованість станом на 14.03.2018 становила 77130,48 грн. Позивач є матір'ю 5-х дітей, із яких 3-є неповнолітніх. Відповідач від другого шлюбу має неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, який народився у м. Лісабон, Португалія, де і проживають його батьки (а.с.60). Проте, що відповідач проживає у Португалії підтвердили в судовому засіданні і представники сторін. При цьому представник відповідача повідомив, що його довіритель не заперечує платити на сина кошти і у більшому розмірі, але безпосередньо сину, а не позивачу.

За таких обставин, заявлений позивачем позов про стягнення аліментів у частці є правомірним та відповідає вимогам закону, а відповідач незважаючи на те, що має на утриманні неповнолітнього сина та похилих батьків, є працездатним і може надавати сину допомогу про яку просить позивач у своєму позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду представник відповідача також не навів таких обставин.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: