Ухвала

5 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 757/55436/18

провадження № 61-6471ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця, Міністерства охорони здоров'я України, ОСОБА_6 про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі, стягнути заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з цією ухвалою, представник Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині недотримання правил територіальної підсудності.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року - без змін.

Залишаючи в силі ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до положень статті 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Отже, позивач ОСОБА_4, звертаючись з позовною заявою до Печерського районного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача Міністерства охорони здоров'я України, не порушила вимог закону щодо територіальної (юрисдикції) підсудності та судом правильно відкрито провадження у справі.

У поданій касаційній скарзі представник Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року та передати справу за встановленою підсудністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що основною вимогою позивача є визнання незаконним та скасування наказу про його звільнення, інші позовні вимоги є похідними від цієї вимоги, оскаржуваний наказ був прийнятий відповідачем ОСОБА_6, який на час його прийняття здійснював повноваження керівника Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця, зареєстроване місцезнаходження якого знаходиться на території Шевченківського району м. Києва, а тому даний спір, на думку заявника, повинен розглядатись у Шевченківському районному суді м. Києва, або у Деснянському районному суді м. Києва за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Від представника ОСОБА_4 надійшло клопотання про відмову у відкритті касаційного провадження, в якому зазначено, що ця справа є малозначною, а тому не підлягає оскарженню до касаційного суду.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_4 звернулась до Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця, Міністерства охорони здоров'я України та ОСОБА_6 про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

До Міністерства охорони здоров'я України позивачем пред'явлено позовну вимогу про солідарне з іншими відповідачами відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Стаття 28 ЦПК України встановлює правила альтернативної підсудності - на вибір позивача. Сутність цієї підсудності полягає у тому, що вона не виключає можливості звернення до суду за правилами загальної підсудності, а навпаки, поряд з цією, встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обирати один із двох чи декількох судів.

Згідно із частинами 15, 16 цієї ж статті позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача, та позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Судами встановлено, що позивач відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства на власний розсуд визначила коло відповідачів, заявила до кожного з них вимоги та звернулася до Печерського районного суду м. Києва за місцезнаходженням одного з відповідачів у справі - Міністерства охорони здоров'я України, що згідно х даними ЄДРПОУ знаходиться на вул. Грушевського, 7 к м. Києві.

Враховуючи викладене, суд першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відкриття провадження у справі Печерським районним судом м. Києва з дотриманням вимог процесуального закону.

Клопотання представника позивача не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до положень статті 19 ЦПК України справи, що виникають з трудових відносин розглядаються у спрощеному позовному провадженні, як і малозначні справи.

Відповідно до частини шостої цієї ж статті для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи зі змісту положень статті 19 ЦПК України можна зробити висновок, що справи, які виникають з трудових відносин, зокрема щодо поновлення на роботі, не належать автоматично до категорії малозначних.

Крім того, предметом перегляду в цій справі є ухвала суду про відкриття провадження у справі через порушення правил предметної підсудності, тобто процесуальна ухвала, якою не закінчено розгляд справи

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національного медичного університету ім. О. О. Богомольця на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Сімоненко

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв