Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2932/18 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 26 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/2932/18 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із даним позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 114631 грн 34 коп. Позовні вимоги Банк мотивував тим, що відповідно до договору №б/н від 03.05.2012 ОСОБА_1 отримав кредитну картку «Універсальна», яку 28.05.2013 було переоформлено на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі у розмірі 20000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов'язання по укладеному кредитному договору не виконав, у зв'язку з чим станом на 30.06.2018 утворилась заборгованість у розмірі 114631 грн 34 коп., яка складається з 19968 грн 43 коп. заборгованість за кредитом; 94662 грн 91 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом. Враховуючи вищенаведене, Банк просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 24473 грн 55 коп. заборгованості за кредитним договором та 1762 грн 00 коп. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнені повної суми відсотків за користування кредитними коштами та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що зменшуючи заборгованість за відсотками за користування кредитом суд першої інстанції зазначив, що подвійна відповідальність за одне і те саме правопорушення суперечить законодавству України та судовій практиці, проте такий висновок суду є помилковий, оскільки судом, було застосовано норми, що не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин.

Заочне рішення оскаржується в частині зменшення боргу за відсотками. Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення суду в частині вимог про стягнення основного кредиту, а тому в цій частині законність оскаржуваного рішення не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03.05.2012 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого, останній отримав кредит в сумі 20000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті АТ КБ «ПриватБанк», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві.

За нормами ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, підпис під якими не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Окрім того, у ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

Доказів про те, що кредитний договір від 03.05.2012 визнано недійсним в установленому законом порядку матеріали справи не містять.

Згідно із п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов і Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

У п.п. 2.1.1.2.1., 2.1.1.2.6. Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта / Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням яких клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг.

Карта може бути використана держателем для оплати товарів і послуг, отримання/внесення грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених Договором.

Відповідно положень статей 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

За п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентах за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. «Правил користування платіжною карткою» банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів на рік.

За змістом п. 2.1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг клієнт (відповідач) надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження руху коштів по картковому рахунку відповідача, а також того, що відповідач користувався вказаними коштами АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідну виписку по рахунку. Із виписки вбачається, що ОСОБА_1 не лише знімав грошові кошти, але й частково погашав заборгованість.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_1 отримав кредитну картку та користувався нею, однак умови договору не виконував належним чином.

Із вимог позовної заяви вбачається, що позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту станом на 30.06.2018, яка становить 19968 грн 43 коп., та заборгованість по відсотках за користування кредитом за період з 03.05.2012 по 30.10.2016 року.

Згідно розрахунку за договором б/н від 03.05.2012 станом на 30.06.2018 заборгованість за тілом кредиту становить 19968 грн 43 коп., заборгованість за відсотками з 03.05.2012 по 30.10.2016 становить - 94662 грн 91 коп.

Кредит брався під 27,6 % річних, але Банк в односторонньому порядку збільшував відсоткову ставку до 32,4 % річних у подальшому до 42% річних.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №489/9289/14-ц, в разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такий висновок наведений також у Постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Проте матеріали справи не містять жодних доказів направлення та отримання відповідачем повідомлень про зміну відсоткової ставки. ОСОБА_1 не давав згоди на підвищення відсоткової ставки з 27,6% до 42% річних.

Банком при нарахуванні процентів застосовувались ставки, не передбачені умовами кредитного договору від 03.05.2012, а належних доказів повідомлення позичальника про їх зміну матеріали справи не містять.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Банком у супереч ст.81 ЦПК України залишився недоведеним факт узгодження між сторонами підняття процентної ставки.

А тому, стягненню підлягає сума нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за відсотковою ставкою 27,6 %.

Разом з тим, із наданого Банком розрахунку, наявного у матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 частково погашав заборгованість по нарахованих відсотках, а саме: 01.07.2013 у сумі 152 грн 24 коп., 27.08.2013 - 739 грн 19 коп., 31.03.2015 - 148 грн, 23.06.2015 - 9700 грн, 19.09.2015 - 4710 грн., всього - 15449 грн 43 коп.

За наведених обставин, необхідно брати до уваги наданий розрахунок заборгованості за кредитом лише в частині, яка визначає відсоткову ставку розміром 27,6% на рік за період з 28.05.2013 ( зазначено в розрахунку) по 30.10.2016 року ( дата зазначена в позові). Розраховано заборгованість за відсотками за наступною формулою: (А1*27,6%*А2)/360 днів=Х, де А1-це тіло кредиту, А2- кількість днів прострочення. Згідно наданого банком розрахунку наявні 1252 дні прострочення. Отже, (19968 грн 43 коп.*27,6%*1252 дні)/360днів=19167 грн 03 коп. - 15449 грн 43 коп. ( сума сплачених відсотків) = 3717 грн 60 коп.

Враховуючи наведене, стягненню з відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту у сумі 19968 грн 43 коп. та заборгованість по відсоткам у розмірі 3717 грн 60 коп, а всього - 23686 грн 03 коп.

З врахуванням наведених обставин справи та в межах позовних вимог заявлених позивачем, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги банку частково.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Дата складення повного судового рішення 22 січня 2019 року.

Головуючий

Судді