Постанова

Іменем України

09 січня 2019 року

м. Київ

справа № 336/337/16-ц

провадження № 61-2704св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», яка підписана представником ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2016 року у складі судді: Зарютіна П. В. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Дзярука М. П., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення у порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «СК «Арсенал Страхування» укладено договір добровільного страхування автотранспорту № 1096/13-Т/ЗШ8, згідно з умовами договору якого було застраховано автомобіль «Кіа», реєстраційний номер НОМЕР_1.

08 березня 2014 року в м. Запоріжжі по вул. Авраменко відбулося зіткнення застрахованого автомобіля «Кіа», під керуванням ОСОБА_4, автомобіля «Daewoo Matiz», реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_5, автомобіля «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_6

Внаслідок ДТП застрахований автомобіль був пошкоджений. Зіткнення відбулося в результаті порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України. Відповідно до звіту ОСОБА_7 № 33/03 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля склала 120 073,86 грн.

Згідно пункту 31.5 договору від 19 квітня 2013 року застрахований автомобіль був визнаний фізично знищеним, вартість його відновлювального ремонту перевищувала різницю між страховою сумою та вартістю залишків автомобілю, розмір яких був визначений ПАТ «СК «Арсенал Страхування» за допомогою онлайн-аукціону. Позивачем було розраховано розмір страхового відшкодування та сплачено відповідачу ОСОБА_2 31 286,85 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія «ЗАЗ» ОСОБА_6 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Провідна», 04 червня 2015 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Провідна» з вимогою про відшкодування шкоди в порядку регресу.

ПАТ «Страхова компанія «Провідна» листом повідомила ПАТ «СК «Арсенал Страхування», що нею вже було виплачено відповідачу ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 49 500 грн, яка 27 липня 2015 року звернулася до ПАТ «Страхова компанія «Провідна» із заявою.

Позивач вказував, що відповідач отримала подвійне страхове відшкодування і це є порушенням умов договору страхування. Позивач звертався до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про повернення суми сплаченого страхового відшкодування, проте вона не задовольнила вимоги досудової претензії.

Позивач просив, посилаючись на статті 993 та частину першу статті 1212 ЦК України, стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 31 286,85 грн, та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що виплата відповідачу 31 286,85 грн була здійснена позивачем на виконання умов укладеного 19 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Арсенал страхування» договору добровільного страхування автотранспорту № 1096/13-Т/ЗП18, а тому позовні вимоги про стягнення у порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування на підставі статей 993, 1212 ЦК України задоволенню не підлягають.

У травні 2016 року ПАТ «СК «Арсенал Страхування» через представника ОСОБА_3 подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про задоволення позову.При цьому посилалося на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 отримала подвійне страхове відшкодування від ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ПАТ «Страхова компанія «Провідна». Вважає, що страхове відшкодування, сплачене ОСОБА_2, підлягає поверненню на підставі статті 1212 ЦК України, а посилання у позовній заяві на статтю 993 ЦК України є помилковим.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 надала заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки позовні вимоги на підставі статей 993, 1212 ЦК України задоволенню не підлягають.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 19 квітня 2013 року між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування № 1096/13-Т/ЗП18 Кіа Rio, реєстраційний номер НОМЕР_2, зі страховою сумою 147 000 грн на термін до 18 квітня 2014 року.

08 березня 2014 року в м. Запоріжжі по вул. Авраменко відбулось зіткнення автомобіля «Kia», під керуванням ОСОБА_4 автомобіля «Daewoo Matiz», реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_5; автомобіля «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6

Обставини ДТП, яка сталася 08 березня 2014 року з вини ОСОБА_6, пошкодження автомобіля Кіа Rio, реєстраційний номер НОМЕР_2, належного ОСОБА_4, при ДТП за викладених обставинах не оспорюється сторонами.

Відповідно до пункту 27.22.2 договору добровільного страхування № 1096/13-Т/ЗП18 при повній загибелі транспортного засобу страхове відшкодування сплачується в розмірі дійсної вартості транспортного засобу на момент укладання договору, за вирахуванням суми знеціненого транспортного засобу за період страхування (розділ 13 пункт 31.7 договору), вартості залишків транспортного засобу та встановленої згідно з розділом 12 договору франшизи. Вартість залишків транспортного засобу визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків (зокрема онлайн-аукціон з продажу автомобілів) або шляхом експертної оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозицій на ринку).

Відповідно до звіту № 33/03 від 20 березня 2014 року автотоварознавчого експерту ОСОБА_7 станом на 08 березня 2014 року вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля автомобіля «Кіа», реєстраційний номер НОМЕР_2, склала 120 073,86 грн.

Згідно з відомостями додатку № 1 до страхового акту позивача розрахунок розміру страхового відшкодування становив: 31 286,85 грн, страхова сума згідно договору страхування; 147 000 грн, залишкова вартість пошкодженого автомобіля з Інтернет-аукціону: 96 140 грн, норматив знецінення згідно договору страхування - 19 573,15 грн (0,15%); франшиза не передбачена.

Відповідач ОСОБА_2 заявляючи про спосіб отримання страхового відшкодування від позивача вказала у своїй заяві, що загальна сума шкоди обчисленої позивачем є частковою, що підтверджується заявою відповідача № 0141-15 від 21 січня 2015 року.

Позивачем було здійснено виставлення на продаж залишків автомобілю відповідача, за допомогою онлайн-аукціону, що підтверджується переліком зобов'язальних пропозицій доданих до позову і автомобіль був реалізований за 95 880 грн. Позивачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування відповідачу ОСОБА_2 у розмірі 31 286,85 грн, було визначено особу - ОСОБА_6, до якої висуватимуться регресні вимоги, після сплати страхового відшкодування, що підтверджується страховим актом № 1096/13-Т/ЗП-18-1, який затверджений позивачем 27 січня 2015 року.

Позивач на виконання умов договору на підставі заяви ОСОБА_2, перерахував на рахунок, визначений власником застрахованого автомобіля, страхове відшкодування в розмірі 31 286,85 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2015 року та рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23 вересня 2015 року у справі № 335/1803/15-ц встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до ПАТ «Страхова компанія «Провідна» після отримання страхового відшкодування від позивача. В обґрунтуванні своїх вимог до ОСОБА_6 та ПАТ «Страхова компанія «Провідна» ОСОБА_2 вказувала, що отриманого від позивача страхового відшкодування за договором добровільного страхування було недостатньо для ремонту транспортного засобу. Враховуючі вказані обставини, після відкриття провадження у справі № 335/1803/15-ц, ПАТ «Страхова компанія «Провідна» сплатило на користь відповідача страхове відшкодування в розмірі ліміту за шкоду заподіяну майну.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов'язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов'язання його сторони набувають обов'язки (а не лише суб'єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов'язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов'язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Суди встановили, що відповідач не є особою винною у заподіяній шкоді, та не перешкоджав позивачу у стягненні збитків з винної особи, а відшкодування було здійснено добровільно на підставі договору добровільного страхування № 1096/13-Т/ЗП18 та з дотриманням порядку виплати, на основі договору та страхового акту.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 зроблено висновок, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Суди встановили, що позивач не довів у чому полягає безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, адже кошти були сплачені за договором добровільного страхування № 1096/13-Т/ЗП18. Факту недобросовісного набуття отриманих грошових коштів, а також наявності рахункової помилки не встановлено..

Встановивши, що відсутні умови для застосування статей 993, 1212 ЦК України, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», яка підписана представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило