Дата документу 05.04.2019 Справа № 329/991/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 329/991/18Головуючий у 1-й інстанції Богослов А.В.
Пр. № 22-ц/807/1274/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат на оплату навчання

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-4), в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, в розмірі ј частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно і до закінчення сином навчального закладу, тобто до 30.06.2021, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24.03.2006. Від шлюбу сторони мають спільного повнолітнього сина, який на теперішній час продовжує навчання у Дніпровському коледжі залізничного транспорту та транспортної інфраструктури. Син повністю перебуває на утриманні позивача. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, хоча має приймати участь в утриманні сина та здійснювати витрати на оплату навчання.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 22) провадження у цій справі відкрито.

Відповідач ОСОБА_2 подав суду першої інстанції відзив на вищезазначений позов позивача у цій справі (а.с. 30-32), в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що він є інвалідом третьої групи загального захворювання, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1495,00 грн. щомісяця, крім того, має на утриманні непрацездатну матір, яка є інвалідом другої групи та отримує пенсію в розмірі 1520,00 грн. на місяць. Син мешкає окремо від матері у м. Дніпро. Право на звернення до суду з позовом є у самого сина, а не у його матері. За таких обставин, він може надавати допомогу сину, але у розмірі 350,00 грн. на місяць у твердій грошовій сумі, але у разі заявлення позовних вимог на відповідній правовій підставі згідно закону.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року (а.с. 41-42) позовну заяву ОСОБА_3 задоволено у цій справі у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 (одна четверта) частини з усіх видів доходів (заробітку) відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 06 листопада 2018 року і до закінчення ним навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць за період з 06 листопада 2018 року по 07 грудня 2018 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 46-51) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 54).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 55), справу призначено до апеляційного розгляду в спрощеному позовному порядку без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 58).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_3 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_3 у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 182, 191, 200-201 СК України, ст. ст. 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості позовних вимог позивача у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Так, хоча, судом першої інстанції було правильно встановлено, що повнолітній син сторін у цій справі - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (свідоцтво про народження, копія а.с. 9) навчається у Державному вищому навчальному закладі «Дніпровський коледж залізничного транспорту та транспортної інфраструктури» на другому курсі з терміном навчання з 01.09.2018 по 30.06.2021, згідно договору № 1/2д1-18 від 20.08.2018 на підготовку фахівців, укладеного між Державним вищим навчальним закладом «Дніпровський коледж залізничного транспорту та транспортної інфраструктури» та ОСОБА_3 (копія а.с. 11) та довідки Державного вищого навчального закладу «Дніпровський коледж залізничного транспорту та транспортної інфраструктури» № 362 від 27.08.2018 року (а.с.12), та у зв'язку із цим потребує матеріальної допомоги.

Позивач ОСОБА_3, як мати, з якою проживає цей син (оскільки тимчасове мешкання сина в іншому місті у зв'язку з навчанням в періоди останнього не змінює постійного місця проживання сина - із матір'ю), є належним відповідачем у цій справі і саме їй, як позивачеві та одержувачу аліментів, а не відповідачу, та навіть, не суду, в силу вимог ст. 181 ч. 3 СК України належить право визначати спосіб стягнення аліментів з відповідача, як батька дитини, а саме: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі.

Проте, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи.

Має місце неповне з'ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки суду першої інстанції у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є повнолітньою працездатною особою.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не є дитиною.

Оскільки, в силу вимог ст. 6 ч. 1 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Тому, не є абсолютним обов'язок відповідача ОСОБА_2, як батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сплачувати аліменти на утримання цього сина на користь матері останнього - позивача у цій справі ОСОБА_3

Оскільки, лише дитину батьки зобов'язані утримувати в силу вимог ст. 180 СК України.

За змістом ст. 199 ч. 1 СК України, якщо син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, продовжує навчання і у зв'язку із цим потребує матеріальної допомоги, батько ОСОБА_2 зобов'язаний утримувати його до досягнення двадцяти трьох років за умови, що він може надавати матеріальну допомогу.

Однак, позивач ОСОБА_3 у цій справі не надала належних, допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу в розмірі ј частини з усіх видів його доходу щомісячно на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, і до закінчення сином навчального закладу, тобто до 30.06.2021.

Хоча, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_3, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 позов позивача у цій справі не визнав у повному обсязі (відзив на позов а.с. 32).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи безстроково (а.с.35), отримує пенсію щомісяця лише 1497,00грн. (а.с.33), яка дорівнює прожитковому мінімуму з 01.01.2019 року для осіб, які втратили працездатність (ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік»).

Відповідач ОСОБА_2 не працює, хоча ІІІ група вважається робочою.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В силу вимог ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1921,00 грн.

Тобто, відповідач ОСОБА_2 станом на час постановлення судом першої інстанції оскаржуємого рішення суду у цій справі, навіть, для себе не мав належного розміру прожиткового мінімуму 1921,00 грн., якщо не приймати до уваги те, що він ще допомагає своїй матері - ОСОБА_5, 1953 р.н., яка є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково (а.с. 34).

Але, згідно помилкового висновку суду першої інстанції у цій справі, відповідач з 1497,00 грн. своєї пенсії зобов'язаний ще забезпечити своєму повнолітньому працездатному сину, який чомусь не бажає перейти з денної на заочну форму навчання і працювати з метою поліпшення свого майнового стану, віддавати ј частину у вигляді аліментів (розрахунок:ј від 1497,00 грн. = 374,25 грн.), залишаючи на своє утримання лише 1122,75 грн. щомісяця (розрахунок: 1497,00грн. - 374,25 грн. = 1122,75 грн.).

Навіть, якщо б відповідач, визнавав розмір аліментів на повнолітнього сина при вищевикладених обставинах, в будь-якій частині у цій справі (350,00 грн.), чого не було, це суперечить інтересам відповідача та закону, а тому не могло прийматись судом першої інстанції у цій справі до уваги в силу вимог ст. 206 ч. 4 ЦПК України.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз'яснити, що повнолітній син чи мати, з якою син проживає, не позбавлені права вирішувати питання про стягнення аліментів з батька, у зв'язку із навчанням повнолітнього сина, у подальшому окремо від цієї справи в разі зміни майнового стану батька.

Також батько не позбавлений права у подальшому, за наявності для цього можливості, надавати у добровільному порядку повнолітньому сину будь-яку матеріальну допомогу у зв'язку із його навчанням тощо.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат на оплату навчання у цій справі слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 367-369, 372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, додаткових витрат на оплату навчання у цій справі відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 05.04.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.