Провадження № 2/127/1436/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2019 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_8,

3-ї особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про відшкодування збитків, понесених на лікування непрацездатної доньки, інваліда з дитинства,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, понесених на лікування непрацездатної доньки, інваліда з дитинства.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 21.08.1998 року сторони уклали шлюб, від якого мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда другої групи з дитинства. З 1999 року ОСОБА_4 стоїть на обліку в Центрі генетики та пренатальної діагностики ім. О.С. Масельського з діагнозом: синдром Шершевського Тернера і ОСОБА_1 призначено опікуном. З 01.09.2006 року по 06.06.2012 рік та з 01.09.2013 року та по 27.06.2017 рік дочка навчалась в ЗОСШ І-ІІІ ст. № 4 м. Вінниці.

З вересня 2012 року сторони перестали жити однією сім`єю і за позовом ОСОБА_3 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.04.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Оскільки відповідач не виконував свій обов`язок по утриманню дитини - інваліда, практично залишив позивачку одну з проблемами лікування, виховання, піклування за донькою, її матеріального забезпечення, тому позивачка змушена була звернутися з позовом про стягнення аліментів.

За рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2014 року з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на користь дитини ОСОБА_4 в сумі ј частини всіх видів доходів починаючи з 14.04.2014 року по 02.02.2016 року включно. На початку 2017 року стан здоров`я ОСОБА_4 значно погіршився і виникла крайня необхідність у проведенні оперативного лікування. Згідно з консультативним висновком № 4720 від20.03.2017 року наданим Національним інститутом серцево - судинної хірургії ім. М.М. Амосова, доньці ОСОБА_4 було поставлено діагноз: Q23 вродженні вади розвитку системи кровообігу, вродженні вади розвитку аортального та мі трального клапанів, комбінована аортальна вада з перевагою стенозу (двостулковий аортальний клапан), аневризматичне розширення висхідної аорти до 5,0 см.СНІІА. Рекомендовано: оперативне або інтервенційне втручання. На підставі вказаного висновку та направлення лікарів ОСОБА_4 будучи ученицею, знаходилась в стаціонарі з 10.04.2017 року по 03.05.2017 року і 19.04.2017 року її було проведено операцію з екзопротезування висхідної аорти, що підтверджується випискою № 1895 відділення хірургії патології аорти.

Після операції з 03.05.2017 року по 11.05.2017 рік ОСОБА_4 знаходилась у стаціонарі Національного інституту ім. ак. М.М. Амосова. Їй проведено лікування: бісопролом, кордарон, цефтріаксон, лактіалє, декслінг, кальцемін аванс Д3 та надані рекомендації щодо продовження прийому наступних ліків:бісопрол, кардарон, ретарпен що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 1069. Станом на час потреби в коштах в 2017 році позивачка отримувала наступну заробітну плату: січень - 2860, 73 грн., лютий - 2717, 69 грн., березень - 5076, 41 грн., квітень - 3298, 43 грн., травень - 1859, 48 грн.

На час потреби в коштах на лікування доньки ОСОБА_3 02.02.2016 року звільнився з військової служби і у лютому 2016 року йому було зараховано на картку 117 774, 03 грн. Незважаючи на те, що ОСОБА_4 була ученицею, не мала своїх заробітків, а відповідач отримав вихідну допомогу у розмірі 117 774, 03 грн., мав щомісячну військову пенсію, він категорично відмовився надавати будь - які кошти на лікування доньки, тому для спасіння життя та здоров`я дитини, оплату за проїзд, операційне лікування, посилене післяопераційне харчування, догляд, здійснювалось безпосередньо позивачкою за позичені кошти.

23.03.2017 року та 30.05.2017 року позивачка письмово зверталась до відповідача з проханням відшкодувати витрати на лікування в розмірі 50% від всієї суми, що підтверджується рекомендаційними повідомленнями від 23.03.2017року. Відповіді на звернення не отримано. Оскільки заробітної плати на лікування не вистачало позивачка позичила кошти, щоб повернути борги вимушена була звільнитись з роботи,виїхати до РФ на заробітки.

Просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 задану шкоду, понесену на лікування непрацездатної доньки ОСОБА_4 , інваліда з дитинства в розмірі 27 034, 20 грн., судовий збір в розмірі 768 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , кожен окремо, позовні вимоги підтримали за обставин викладених в справі, просили суд позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8 , кожен окремо, позовні вимоги не визнали, заперечували, щодо задоволення позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.03.1999 року, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків, мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_3 (а.с.7).

Відповідно до довідки до акта огляду медико - соціальної експертної комісії № 582257 від 20.02.2017 року, ОСОБА_4 має інвалідність з дитинства другої групи, інвалідність встановлена на строк до 01.03.2018 року (а.с.8).

З 1999 року ОСОБА_4 стоїть на обліку в Центрі генетики та пренатальної діагностики ім. О.С. Масельського з діагнозом: синдром Шершевського Тернера і ОСОБА_1 призначено опікуном (а.с.9,14).

Згідно з консультативним висновком № 4720 від20.03.2017 року наданим Національним інститутом серцево - суддиної хірургії ім. М.М. Амосова, ОСОБА_4 було поставлено діагноз: Q23 вродженні вади розвитку системи кровообігу, вродженні вади розвитку аортального та мі трального клапанів, комбінована аортальна вада з перевагою стенозу (двостулковий аортальний клапан), аневризматичне розширення висхідної аорти до 5,0 см.СНІІА. Рекомендовано: оперативне або інтервенційне втручання (а.с.11).

На підставі вказаного висновку та направлення лікарів ОСОБА_4 будучи ученицею, знаходилась в стаціонарі з 10.04.2017 року по 03.05.2017 року і 19.04.2017 року її було проведено операцію з екзопротезування висхідної аорти, що підтверджується випискою № 1895 відділення хірургії патології аорти(а.с.12-13).

На забезпечення засобами для проведення операції було витрачено 13 895грн. (а.с.15-16), стандартний сосуд протез 20000 грн. (а.с.17), УЗД серця 185 грн. (а.с.18), на ліки для проведення операції витрачено 8554, 00 грн. на проїзд - 933, 82 грн. та 664, 00 (а.с.20-35). Витрати на продукти харчування становлять 3955, 81 грн.

23.03.2017 року та 30.05.2017 року ОСОБА_1 письмово зверталась до ОСОБА_3 з проханням відшкодувати витрати на лікування в розмірі 50% від всієї суми, що підтверджується рекомендаційними повідомленнями від 23.03.2017року (а.с.37-39).

Відповідно до довідки № 626 від 16.10.2018 року, підполковнику ОСОБА_3 нараховане грошове забезпечення на момент звільнення та зараховано на картку в сумі 117774,03 грн. (а.с.41).

Відповідно до довідки № 12 від 25.03.2019 року Комунального некомерційного підприємства «центр первинно медико - санітарної допомоги № 1 м. Вінниці», ОСОБА_1 нараховано в період з січня 2017 року по грудень 2017 року 34 874, 92 грн., виплачено 27869, 57 грн. (а.с.43).

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 , остання 17.10.2017 року звільнена за власним бажанням з Комунального некомерційного підприємства «центр первинно медико - санітарної допомоги № 1 м. Вінниці»(а.с.44).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовлено (а.с.71).

Слід зазначити, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо; разом з тим ст. 199 цього Кодексу передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання; якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання; на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу); норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами; таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 досягла повноліття, то стягнення додаткових витрат у зв`язку з її особливими потребами (станом здоров`я) чинним законодавством не передбачене.

В свою чергу, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.01.2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача - ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 26.04.2018 року і на період навчання у Національному юридичному університеті ім. Ярослава мудрого але не більше ніж до досягнення ОСОБА_4 23 років (а.с.83-85).

Відповідно до вимог ст. 1164 ЦК України, наслідки неусунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи.

1. У разі неусунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи заінтересована особа має право вимагати:

1) вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози;

2) відшкодування завданої шкоди;

3) заборони діяльності, яка створює загрозу.

Однак, відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що причино наслідковий зв`язок між хворобою повнолітньої ОСОБА_4 та відшкодуванням її батьком половини витрат на лікування відсутній, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають і на підставі ст. 1161 ЦК України.

Крім того, відповідачем ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_8 заявлено клопотання про відшкодування позивачкою ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, про що надано квитанцію про сплату 3000 грн. та акт наданих робіт.

Відповідно до п.3.4 ст. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правничу допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так відповідно до матеріалів позову, відповідачем ОСОБА_3 зазначено про оплату правової допомоги в розмірі 3 000 грн. на підтвердження чого надано квитанцію № 15 від 02.05.2019 року.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) ст. 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів.

Надана суду квитанція № 15 від 02.05.2019 року не є фінансовим документом, оскільки визначення поняття розрахункового документа наведено у ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Так, розрахунковий документ - документ встановленої форм та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно з п. 6 ст. 9 цього Закону при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій розрахункові книжки не застосовуються.

Отже виходячи з вказаних норм Закону розрахунковим документом за надані послуги може бути розрахункова квитанція заповнена вручну, проте цей документ має бути встановленої форми та змісту.

Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 затверджено Положення про форму і зміст розрахункових документів, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350. Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п.3). Серед вимог до розрахункової квитанції, що визначені розділом ІV цього Положення, міститься вимога про зазначення серії (чотири літери) та номеру (шість цифр), нанесені при виготовленні бланка квитанції.

Вказана вимога при видачі квитанції захисником ОСОБА_8 не була додержана, а тому такий документ не прийматиметься як розрахунковий, в зв"язку з чим витрати на правову допомогу ОСОБА_3 задоволенню не підлягають за недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.180-183, 191 - 194, 199 СК України, ст.ст. 1164, 1166 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-81,137, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про відшкодування збитків, понесених на лікування непрацездатної доньки, інваліда з дитинства - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

В відшкодуванні витрат ОСОБА_3 на правову допомогу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 02.09.2019 року.

Суддя: