Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9483/16-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 3 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Ковальскої Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/9483/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни, товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради про визнання неправомірними дії, скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про право власності та витребування майна, за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - Ковальського Євгена Володимировича на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Галасюка Р.А. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, який 01.02.2017 уточнила та просила визнати неправомірними дії та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Єгорової М.Є. про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, індексний номер 21559383 від 25.05.2015 та внесенню записів за даним рішенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс») на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м., витребувати у ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та повернути ОСОБА_1 вищевказану квартиру. Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Єгорової М.Є. про реєстрацію права власності за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на предмет іпотеки прийнято з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень, з порушенням Закону України «Про охорону дитинства» та Сімейного кодексу України, так як, правочини щодо майнових прав малолітньої дитини потребують дозволу органу опіки та піклування, а при прийнятті оспорюваного рішення нотаріусом не було отримано вказаний дозвіл, окрім того, при проведенні реєстрації права власності, нотаріусом не було перевірено, що дане нерухоме майно підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також, ОСОБА_1 зазначала, що сплачувала Банку кошти за кредитним договором. Разом з тим, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не є стороною укладених договорів кредиту та іпотеки.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії та скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, індексний номер 21559383 від 25.05.2015 та внесенню записів за даним рішенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Скасовано запис про проведену державну реєстрацію права власності за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м. Витребувано у ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та повернуто ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 Стягнуто з Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по 551 грн 21коп. з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» подало апеляційну скаргу та вважає що воно є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. На обґрунтування доводів апеляційної скарги Товариство зазначає, що іпотекодержатель письмово звертався до ОСОБА_1 з вимогою щодо погашення заборгованості та з попередженням відносно звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначені докази наявні у реєстраційній справі та були перевірені державним реєстратором - приватним нотаріусом перед прийняттям рішення, що оскаржується позивачем. Державний реєстратор приймаючи рішення про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно діяв як суб'єкт владних повноважень, та підставою для прийняття даного рішення було застереження у договорі іпотеки, яке згідно ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачає право іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки. Зазначав, що при укладенні договору іпотеки, права малолітніх дітей порушені не були, так як вони не були власниками нерухомого майна та не користувалися нерухомістю, яка передана в іпотеку, не були зареєстровані за адресою предмета іпотеки, а тому отримання дозволу на здійснення правочину та або реєстраційної дії від служби у справах дітей не було потрібно. Судом першої інстанції не вірно було застосовано норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки вказані норми Закону не можуть бути застосовані за наявності в порядку позасудового врегулювання спору щодо погашення заборгованості. Також, позивачем не було документально підтверджено цільове використання кредиту, саме що він брався під споживчі цілі. Реєстраційна служба правомірно здійснює реєстрацію права власності на нерухомість за іпотекодержателем, оскільки заборона відчуження майна не поширюється на останнього і накладена саме в його інтересах, як іпотекодержателя майна, на яке накладено заборону відчуження. Враховуючи вищенаведене, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.09.2008 між ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 0501/0908/71-224. Згідно умов договору, Банк надав позичальнику кредит у розмірі 63000,00 доларів США на строк до 29.09.2038 та на умовах, передбачених укладеним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у терміни, передбачені договором. Відповідно до змісту п.1.4 договору, кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу двокімнатної квартири (споживчий кредит) загальною площею 50,9 кв.м, житловою площею 28,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Житомир, проїзд академіка Тутковського, 12, кв.107.

На забезпечення виконання кредитного договору, між ОСОБА_1 та Банком було укладено іпотечний договір від 30.09.2008, згідно умов якого, ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сетаком В.Я. за місцем знаходження майна, з одночасною забороною відчуження вказаного майна в Єдиному реєстрі заборони відчуження.

28 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС - Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15 та договір про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2012, за якими відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, укладеними із ОСОБА_1, на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», згідно Додатку №1. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна сторони кредитного договору та договору іпотеки від 30.09.2008 на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору та існуванням заборгованості, ТОВ « ФК» Вектор Плюс» звернулося до приватного нотаріуса із заявою про державну реєстрацію за собою як іпотекодержателем права власності на зазначену квартиру.

25 травня 2015 року Державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 21559383, номер запису про право власності: 9787261 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на об`єкт нерухомого майна: квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" ( далі Закон) - звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч.1 ст. 35 Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За змістом ст.36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною третьою ст.37 Закону визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Пунктом 9.3 договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №0501/0908/71-224 від 30.09.2008 визначено, що у випадку невиконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п.2.1 цього договору, та/або у випадках порушення позичальником строків платежів, встановлених п.3.1., 3,3. цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п.9.2., 9.3 цього договору.

Відповідно до пункту 11 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту та проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають із основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного борга, так і процентів за ним).

При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Пунктами 12, 12.1, 12.2, 12.3 договору іпотеки сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або за застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в пп.12.3.1 та 12.3.2, цього пункту договору.

Згідно п.12.3.1. договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного збов'язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення на предмет іпотеки , на підставі висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності.

Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобов'язанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 робочих днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки.

Сторонами договору узгоджено вартість квартири - 361 788 грн (пункт 5 договору іпотеки).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( далі - Закон) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною першої статті 10 Закону визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов'язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

У пункті 11 договору іпотеки сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у другому абзаці цього пункту договору тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв'язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобов'язання про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя.

В матеріалах справи міститься письмова вимога ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» від 24 лютого 2015 року, яка адресована ОСОБА_1 про усунення порушення. В письмовій вимозі зазначено про те, що якщо боржник - ОСОБА_1 у тридцятиденний строк з моменту одержання даної вимоги не сплатить товариству заборгованість за кредитом - 1 675 833 грн 72 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 286 879 грн 55 коп., то товариство розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про направлення ОСОБА_1 письмової вимоги та отримання нею такої вимоги від іпотекодержателя.

Таким чином, суд першої інстанції встановши, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов'язку, передбаченого як Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , так і Порядком № 1127, щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, що унеможливило встановлення нотаріусом завершення 30-денного строку, сплив якого пов'язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, зробив правильний висновок, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» проведена всупереч норм чинного законодавства.

Суд першої інстанції правильно встановив порушення вимог договору щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на наведене апеляційний суд вважає апеляційну скаргу необгрунтованою, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - Ковальського Євгена Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 10 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді