РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/3449/18

Пров. №2/766/2646/19

16.01.2019 року, Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Хайдарової І.О.

при секретарі Сікорській Я.А.

розлянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання та поділ майна подружжя -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрацію шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з грудня 2004 року до 22.01.2018р.; визнати житловий будинок за адресою м. Херсон вулиця 5 Східна, 20, автомобіль FORD TRANSIT 280 TDE 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1, автомобіль VOLKSWAGEN GRAFTER 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, автомобіль AUDI Q5 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за позивачем право власності на ? частину житлового будинку за адресою: м. Херсон вулиця 5 Східна, 20, на ? частину автомобіля FORD TRANSIT 280 TDE 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_4, ? частину автомобіля VOLKSWAGEN GRAFTER 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_5, ? частину автомобіля AUDI Q5 2013 року випуску, державний номер ВТ 3321ВК. Свої вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач ОСОБА_2 почали з 2005 року проживати разом однією сім'єю як чоловік та жінка, у 27.07.2010 року згідно договору купівлі-продажу придбали житловий будинок за адресою м. Херсон вулиця 5 Східна, 20, у якому після проведення ремонту планували спільно проживати, ремонт завершили у 2017 році. Вартість будинку 40 тисяч доларів США. Також в період проживання на спільні кошти придбані автомобілі: 03.07.2013 року FORD TRANSIT 280 TDE 2006 року випуску, вартістю 12 тис. доларів США, 10.01.2014 року VOLKSWAGEN GRAFTER 2007 року випуску, вартістю 18 тисяч доларів США, 05.10.2017 року AUDI Q5 2013 року випуску, вартістю 38 тисяч доларів США, що разом складає 2914920 гривень. Вартість будинку та автомобілів була оплачена за рахунок спільних коштів позивача та відповідача, але в документах власником зазначена саме відповідач.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.04.2018р. відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.02.2018р. вжито заходи забезпечення позову.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.10.2018 року витребувано матеріали податкової звітності відповідача з 2006 по 2017 роки та закрито підготовче провадження по справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.12.2018 року у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у цивільній справі відмовлено.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.01.2019 року визнано неявку позивача неповажною та витребувано докази по справі.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

З огляду на викладені положення статті 223 ЦПК України, та враховуючи те, що дії позивача направлені на навмисне затягування розгляду справи, про що було зазначено в ухвалі суду від 10.01.2019р., суд вважає за можливе розглянути справу без присутності позивача, який повідомлявся належним чином про розгляд справи, та у судовому засіданні 07.11.2018р. надавав пояснення з приводу заявленого позову, задавав питання учасникам справи та був присутній під час допиту свідків.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, від її представника надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

27.07.2010 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: місто Херсон вулиця 5 Східна, будинок 20, загальною площею площею 53.9 кв. м.

У п. 6 Договору зазначено, що Покупець у своїй заяві, зміст якої доведений до Продавця, стверджує, що в шлюбі або фактичних шлюбних відносинах не перебуває.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС України наданого позивачем за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано такі автомобілі:

-автомобіль FORD TRANSIT 280 TDE 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1,

-автомобіль VOLKSWAGEN GRAFTER 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2,

-автомобіль AUDI Q5 2013 року випуску, державний номер ВТ 3321ВК.

Однак позивачем не надано документів, які б підтверджували саме придбання зазначених автомобілів за спільні кошти та саме на підставі оплатних договорів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №385999.

В матеріалах справи містяться податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця ОСОБА_2 за період 2015-2017 роки.

Позивачем на підтвердження своїх доводів не надано жодних письмових доказів.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, потрібно встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що під час застосування ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін.

Будучи допитаною у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є подругою відповідачки ОСОБА_2. З 2001 року вона проживала у неї, оскільки їй не було де жити. Особисті речі відповідачки знаходилися у неї. З позивачем вона зустрічалася, спільного бюджету у них ніколи не було. Якщо вони організовували свято, то кожний з них окремо за себе вносив кошти, але він іноді залишався ночувати з ОСОБА_2 у неї дома.

Свідок ОСОБА_5 в ході допиту пояснила, що вона є матірю відповідачки. На придбання житлового будинку вона доньці давала кошти, які вона отримала від продажу житлового будинку та квартири. Позивача вона знає як знайомого доньки, вона приїздила з ним в гості, періодично ночувала у нього, але спільного бюджету вони ніколи не мали, донька постійно працювала як приватний підприємець, сама заробляла кошти, оплачували ремонтні роботи, знаходила майстрів та контролювала виконання будівельних робіт. Крім того, на протязі 2013-2014 років проживала з іншим чоловіком ОСОБА_6, з яким винаймала квартиру.

Свідок, ОСОБА_7 пояснив, що він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та є сусідом ОСОБА_2. Знає її з 2010 року з того часу, як вона придбала даний житловий будинок. Позивача ОСОБА_1 ніколи не бачив, ремонт проводили будівники, будівельні матеріали завжди доставляла сама.

Допитана у якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що вона знайома з позивачем з 1993 року, з 1995 року вони вели разом спільний бізнес до 2005 року, також вони проживала разом однією сімєю без реєстрації шлюбу до 2005 року, потім він почав зустрічатися з відповідачкою, але все одно продовжував їй дзвонити та підтримувати дружні відносини.

Допитана у якості свідка ОСОБА_9, яка є дружиною брата позивача, пояснила, що знайома з відповідачем з 2005 року та знає її як наречену позивача, зустрічалися кожного року на сімейних святах у колі родини ОСОБА_9.

Допитана у якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що вона проживала у будинку позивача у період з 2000 по 2010 роки, допомагала по господарству, бачила відповідача ОСОБА_11, яка періодично залишалася у позивача ночувати, проте на запитання суду щодо уточнення періоду проживання відповідача разом з позивачем почала плутатися.

З пояснень свідків у судовому засідання, судом не встановлено ознак спільного проживання сім'єю, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру.

Пояснення свідків у судовому засіданні про те, що відповідач ночувала періодично у позивача у будинку його матері, суд не вважає за ведення спільного господарства.

Спільний відпочинок, спільне святкування свят, суд не вважає беззаперечними доказами факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу, оскільки самі вони по собі, без належних підтверджень інших ознак факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу, не являються достатніми доказами, а можуть свідчити лише про наявність дружніх стосунків, періодичне спільне проведення вільного часу.

Крім того, із наданих позивачем пояснень у судовому засіданні 07.11.2018р., суд встановив, що у період з квітня по жовтень 2008 року позивач перебував у Люксембурзі.

Також в ході наданих пояснень позивачем було встановлено розбіжності, а саме у позові він зазначає, що почав проживати з відповідачем з грудня 2005 року однією сімєю, тоді як в ході надання пояснень зазначив, що почав проживати разом з нею з жовтня 2008 року.

Суду не надано документальних доказів, що підтверджують придбання майна на користь сім'ї, витрачання коштів на спільні цілі, тощо.

Позивачем не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірну квартиру.

Позивачем взагалі не надано письмових доказів, які б свідчили про доведеність наявності між сторонами взаємних прав та обов'язків, притаманних подружжю, з 2004 року до 2017 рік. Крім того, сам позивач у своїх поясненнях підтвердив що він проживав не з 2005 року з відповідачем, а з 2008 року, а до цього часу лише зустрічався з нею.

Жоден із допитаних судом свідків беззаперечно не підтвердили факту перебування позивачки та відповідача у спірний період у фактичних шлюбних відносинах, не доповіли про факти, які б підтвердили проживання сторін саме однією сім'єю з веденням спільного господарства, побуту та бюджету.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 2004 року до 22.01.2018 рік, і відповідно, суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визнання права власності на ? частини рухомого та нерухомого майна.

На підставі викладеного, статей 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна, визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до для початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

СуддяОСОБА_12