Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 715/893/15-ц

провадження № 61-20808св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 19 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, відсотків та пені.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами від 21 березня 2007 року № 014/05/562/1, від 21 березня 2007 року № 014/05/562/2, від 21 березня 2007 року № 014/05/562/3 та додаткових угод до них, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 15 010,97 дол. США, за процентами - 4 220,75 дол. США, пені - 69 764,45 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 761, 45 грн.

Додатковим рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/1 та додаткових угодах до нього: 30 075,70 дол. США - за кредитом, 8 141,14 дол. США - за процентами, 141 392, 69 грн - пені; за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/2 та додаткових угодах до нього: 22 332,14 дол. США - за кредитом, 6 071,52 дол. США - за процентами, 106 979, 55 грн - пені.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом не вирішено питання щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/1, № 014/05/562/2 та додаткових угод до них, тому відповідно до положень статті 220 ЦПК України 2004 року необхідно ухвалити додаткове рішення.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 19 квітня 2017 року додаткове рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2017 року скасовано. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_6 7 569, 00 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що додаткове рішення суду першої інстанції фактично змінює рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2016 року, що є неприпустимим.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, та залишити в силі додаткове рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач заявляв позовні вимоги на суму 85 296,95 дол. США та 458 734,09 грн. Проте, відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 13 жовтня 2016 року № 46 в результаті проведеного розрахунку судовим експертом встановлено, що сума заборгованості ОСОБА_6 станом на 27 квітня 2016 року становить: за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/1: 30 075,70 дол. США за тілом кредиту, 8 141,14 дол. США за відсотками та 141 392,69 грн пені; за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/2: 22 332,14 дол. США за тілом кредиту, 6 071,52 дол. США за відсотками та 106 979,55 грн пені; за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/3: 15 010,97 дол. США за тілом кредиту, 4 220,75 дол. США за відсотками та 69 764,45 грн пені.

У судове засідання, що відбулось 16 грудня 2016 року, позивач подав клопотання про слухання справи за відсутності його представника, разом із тим просив задовольнити позовні вимоги банку з врахуванням судово-економічної експертизи відповідно до висновку від 13 жовтня 2016 року № 46. В описовій частині рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2016 року зазначено, що суд погоджується із наявною заборгованістю за трьома кредитними договорами в загальній сумі, що була заявлена позивачем, але помилково не зазначив точної суми заборгованості, що підлягає стягненню за кредитними договорами від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/1, № 014/05/562/2 та помилково стягнув суму кредитної заборгованості лише за договором № 014/05/562/3. Апеляційний суд, скасовуючи додаткове рішення від 13 січня 2017 року, фактично позбавив позивача на стягнення заборгованості в сумі 66 620,50 дол. США та 248 372,24 грн, позовні вимоги по якій були предметом дослідження суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_6 зазначав, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції в рішенні від 16 грудня 2016 року вирішено питання про всі заявлені вимоги, позовні вимоги задоволено частково та стягнуто заборгованість за трьома кредитними договорами та додатковими угодами до них.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 вересня 2018 року від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла заява про залучення до справи ТОВ «ФК «Форінт» в якості позивача та здійснення процесуального правонаступництва.

Заява мотивована тим, що 09 серпня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір № 140/11/210, згідно умов якого ТОВ «ФК «Форінт» сплатив ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» загальну вартість прав вимоги, а ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив ТОВ «ФК «Форінт» права вимоги за кредитними договорами від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/1, від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/2, від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/3 в обсязі та на умовах, що існували на дату відступлення прав вимоги. Також 09 серпня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами № 140/11/214, згідно з яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передав, а ТОВ «ФК «Форінт» прийняв права за договором іпотеки № 014/05/562/1668 від 25 грудня 2007 року.

На підтвердження своїх вимог заявник додав копії договору № 140/11/210 від 09 серпня 2018 року, реєстру відступлених прав вимоги до договору № 140/11/210 від 09 серпня 2018 року, зокрема за кредитними договорами від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/1, № 014/05/562/2, № 014/05/562/3; договору відступлення прав за іпотечними договорами № 140/11/214, зокрема у частині іпотечного договору № 014/05/562/16 від 25 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6, акту прийому-передачі документації до договору відступлення прав за іпотечними договорами № 140/11/214 від 09 серпня 2018 року.

Згідно з положеннями частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

З огляду на те, що ТОВ «ФК «Форінт» набуло право вимоги за кредитними договорами від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/1, № 014/05/562/2, № 014/05/562/3 заява ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про залучення до справи ТОВ «ФК «Форінт» в якості позивача та здійснення процесуального правонаступництва підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами установлено, що 21 грудня 2007 року між ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 було укладено генеральний кредитний договір № 014/05/562. В рамках вказаного генерального кредитного договору з відповідачем було укладено три кредитні договори на загальну суму 157 000,00 дол. США, а саме: кредитний договір від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/1, згідно з яким відповідачу було надано 67 000,00 дол. США з фіксованою ставкою в розмірі 13,00 % річних і терміном користування до 11 квітня 2017 року; кредитний договір від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/2, згідно з яким відповідачу було надано 50 000,00 дол. США з фіксованою ставкою в розмірі 13,00 % річних і терміном користування до 11 квітня 2017 року; кредитний договір від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/2, згідно з яким відповідачу було надано 40 000,00 дол. США з фіксованою ставкою в розмірі 13,00 % річних і терміном користування до 11 квітня 2017 року (а. с. 6-65 т. 1).

У позовній заяві ПАТ«РайффайзенБанк Аваль», з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути заборгованість відповідача внаслідок невиконання ним своїх обов'язків, що станом на 27 квітня 2016 року становить: за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/1: за тілом кредиту - 30 075,70 дол. США, за відсотками за користування коштами - 7 982,35 дол. США, штрафні санкції - 6 273,85 дол. США; за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/2: за тілом кредиту - 22 332,14 дол. США, за відсотками за користування коштами 5 907,95 дол. США, штрафні санкції - 4 750,41 дол. США; за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/3: за тілом кредиту - 15 010,97 дол. США, за відсотками за користування коштами - 3 987,84 дол. США, штрафні санкції - 3 091,50 дол. США (а. с. 68, 73, 87 т. 2).

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами від 21 березня 2007 року № 014/05/562/1, від 21 березня 2007 року № 014/05/562/2, від 21 березня 2007 року № 014/05/562/3 та додатковими угодами, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 15 010,97 дол. США, заборгованості за процентами - 4 220,75 дол. США, пені- 69 764,45 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 761,45 грн (а. с. 102-103 т. 2).

Відповідно до частини першої статті 220 ЦПК України 2004 року суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

У пункті 4 частини першої статті 220 ЦПК України 2004 року зазначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Апеляційний суд, скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції, виходив з того, що зазначене рішення фактично змінює рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2016 року, що суперечить вимогам статті 220 ЦПК України 2004 року.

Разом з цим, суд першої інстанції у мотивувальній частині свого рішення від 16 грудня 2016 року, посилаючись на висновок судово-економічної експертизи від 13 жовтня 2016 року № 46, та те, що позивач не заперечує про стягнення сум, зазначених у цьому висновку, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по трьох кредитних договорах від 21 березня 2007 року № 014/05/562/1, від 21 березня 2007 року № 014/05/562/2, від 21 березня 2007 року № 014/05/562/3 та додаткових угодах до них.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 13 жовтня 2016 року № 46 в результаті проведеного розрахунку судовим експертом встановлено, що сума заборгованості ОСОБА_6 станом на 27 квітня 2016 року становить: за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/1: 30 075,70 дол. США за тілом кредиту, 8 141,14 дол. США за відсотками та 141 392,69 грн пені; за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/2: 22 332,14 дол. США за тілом кредиту, 6 071,52 дол. США за відсотками та 106 979,55 грн пені; за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/3: 15 010,97 дол. США за тілом кредиту, 4 220,75 дол. США за відсотками та 69 764,45 грн пені (а. с. 2-13 т. 2).

Проте, в резолютивній частині рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2016 року не ухвалено рішення щодо суми заборгованості, що підлягала стягненню за кредитними договорами від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/1, № 014/05/562/2 та помилково стягнуто суму кредитної заборгованості лише за кредитним договором № 014/05/562/3.

При цьому в судовому засіданні сторони подавали докази і давали пояснення щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 21 грудня 2007 року № 014/05/562/1, № 014/05/562/2, № 014/05/562/3.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення, яке не змінює суті основного рішення та узгоджується з вимогами статті 220 ЦПК України 2004 року.

Суд апеляційної інстанції наведених обставин не врахував та помилково скасував додаткове рішення суду першої інстанції, ухвалене з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а додаткове рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 55, 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про заміну позивача у справі правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити.

Замінити позивача - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» у справі за позовом публічного акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, відсотків та пені.

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 19 квітня 2017 року скасувати, додаткове рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик