ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3514/19 Справа № 216/5868/18 Суддя у 1-й інстанції - Бондарєва О.І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально Міської районної у місті ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року, яка постановлена суддею Бондарєвою О.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально Міської районної у місті ради про захист прав споживачів та просила визнати рішення відповідача про відмову в наданні субсидії протиправним та скасувати його, зобовязати відповідача призначити їй житлову субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово комунальних послуг на опалюванний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року включно, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Дружня, буд 37 на тих самих умовах, які були встановлені при призначенні попередньої житлово комунальної субсидії на опалюваний період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року включно.

Ухвалою Центрально - Міського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року відмовлено у відкритті провадження. Розяснено позивачу її право звернення з відповідним адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки вважає, що твердження суду є помилковим, а судове рішення таким, що порушує засади верховенства права та гарантії справедливого здійснення правосуддя на підставі Конституції і законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

На думку позивача, правовідносини, які виникають із обовязку оплати житлово комунальних платежів, можна віднести до житлових відносин, що мають регулюватися Законом України «Про захист прав споживачів», а тому мають розглядатися судом в порядку цивільного судочинства.

В відзиві на апеляційну скаргу позивача, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально Міської районної у місті ради зазначає, що ухвала суду законна та обґрунтована, прийнята без порушень норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтована та безпідставна.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально Міської районної у місті ради ОСОБА_2, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву представника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально Міської районної у місті ради на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально Міської районної у місті ради про визнання рішення відповідача про відмову в наданні субсидії протиправним та скасування, зобовязання відповідача призначити їй житлову субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово комунальних послуг на опалюванний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року включно, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Дружня, буд 37 на тих самих умовах, які були встановлені при призначенні попередньої житлово комунальної субсидії на опалюваний період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року, включно, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, до компетенції судів щодо розгляду в порядку цивільного судочинства справ відносить справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч.2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 5. та п. 1 ч. 2 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_3 просить визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально Міської районної у місті ради протиправними щодо відмови в наданні субсидії для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, та повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відносини, які виникають із обовязку оплати житлово комунальних платежів, можна віднести до житлових відносин, що мають регулюватися Законом України «Про захист прав споживачів», а тому мають розглядатися судом в порядку цивільного судочинства колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, ч. 1 ст. 19 ЦПК України, до компетенції судів щодо розгляду в порядку цивільного судочинства справ відносить справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 та п. 1 ч. 2 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

В даному випадку характер спірних правовідносин, який пов`язаний із оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень, виключає розгляд справи в порядку цивільного судочинства.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що ухвала суду першої інстанції порушує засади верховенства права та гарантії справедливого здійснення правосуддя на підставі Конституції і законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, оскільки не позбавляє позивача права звернутись з даним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вимогам процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: