КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/8565/18 Головуючий 1 інстанція - Ул'яновська О.В.
Провадження № 22-ц/824/3984/2019 Доповідач 2 інстанція - Кулішенко Ю.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Кулішенка Ю.М., суддів: Журби С.О., Олійника В.І. розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 р. позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 24.12.2016 року між сторонами укладено шлюб, від якого у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 яка фактично проживає разом із позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та у добровільному порядку аліменти не сплачує, незважаючи на те, що дитина потребує додаткових витрат на лікування.

Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини від усіх видів (доходів) заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; також, після уточнення, просила стягнути аліменти на її утримання у розмірі ј частини до досягнення дитиною трьохрічного віку, а також просила стягнути кошти на додаткові витрати у розмірі 1000 грн 00 коп. щомісячно і до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття з урахуванням виплачених коштів по сплаті аліментів.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 05.06.2018 і до досягнення дитиною трьохрічного віку

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу та просив суд рішення змінити зменшивши розмір аліментів на утримання доньки та скасувати в частині стягнення аліментів на утримання позивача,посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вважає, що суд першої інстанції при постановлені рішення не врахував його матеріальний стан, те, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, не має майна, навчається в інституті та планує захист дисертації. Також судом не ваховано те, що він добровільно сплачує кошти на утримання доньки. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини. Вважає, що стягнення аліментів на дитину та дружину в розмірі визначеному судом позбавить його можливості платити за навчання, винаймати житло в м. Києві, планувати своє майбутнє.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення а рішення суду від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 24 грудня 2016 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб. (а.с. 7).

У цьому шлюбі народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_4, за період з 4 кварталу 2017 по 1 квартал 2018 відсутня про доходи інформація, що також підтверджується довідкою про доходи (а.с. 19).

Згідно довідки від 29.05.2018 №481 ОСОБА_3 є ад'юнктом науково-організаційного відділення Військового інституту Київського національного університету ім. Траса Шевченка, денна форма навчання (а.с. 21).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_4 за період з листопада 2017 р. по квітень 2018 р. сума його доходів склала 73088 грн 38 коп. (а.с. 22).

Згідно довідки МОУ ВІКНУ ім. Тараса Шевченка від 10.10.2018 №1157 з ОСОБА_4 проведено стягнення із грошового забезпечення з 01.06.2018 у розмірі 7500 грн 00 коп., на підставі рапорту поданого відповідачем про добровільне стягнення із щомісячного грошового забезпечення у розмірі 25% на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до її повноліття (а.с. 78, 83).

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, як батько дитини, зобов'язаний утримувати свою дитину та дружину а, з врахуванням його матеріального становища, віку та повної працездатності, він має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини в розмірі ј та дружини 1/6 частини усіх видів доходів.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступного:

За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.

Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ст. 191 СК України).

За положеннями ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України, право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання існує незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Установивши, що відповідач визнав позовні вимоги, приймаючи до уваги обов'язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини щомісячно у розмірі ј частини від усіх видів (доходу) заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позову. Такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також слід врахувати добровільну сплату аліментів відповідача на утримання дитини.

Сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції врахував, що відповідач має працездатний вік, має можливість сплачувати аліменти та дійшов правильного висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини доходів відповідача щомісячно з дня подачі позову та до досягненням дитиною трьох років.

Перевіряючи наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, суд першої інстанції правомірно врахував, що відповідач працює, має постійний заробіток, інших зобов'язань зі сплати аліментів не має, а відтак відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на дружину у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що після вирахування аліментів на дитину та дружину, відповідач не зможе забезпечувати своє нормальне функціонування, життя, колегія суддів вважає необґрунтованими.

При присудженні аліментів, суд першої інстанції врахував, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Добровільна сплата відповідачем аліментів не є підставою для відмови в позові та була врахована судом при постановлені рішення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:

Судді: