Номер провадження: 22-ц/813/3845/19
Номер справи місцевого суду: 500/415/15-ц
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

09.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді-доповідача Таварткіладзе О.М., розглянувши питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Кам'янська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області, Відділ Держземагентства в Ізмаїльському районі Одеської області про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2018 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області ухвалено рішення суду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 21.01.2019 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду з тих підстав, що оскаржуване рішення він отримав 29.12.2018 року.

Однак, апеляційним судом встановлено невідповідність вказаних причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалам справи, а тому ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня отримання цієї ухвали для вказання інших поважних причин пропуску строку.

01.04.2019 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшла заява про поновлення строку, в якій заявник зазначає, що копію повного тексту оскаржуваного рішення суду він отримав 26.12.2018 року та надає посвідчену Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області копію заяви від 22.12.2018 року про видачу копії рішення з відміткою про видачу такої копії саме 26.12.2018 року.

Проте, суд апеляційної інстанції не визнає вказані апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження поважними, а тому відмовляє у відкритті апеляційного провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як вбачається з ч.ч. 3,4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішення по вказаній справі ухвалено Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 12 грудня 2018 року.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/78569682 встановлено, що повний текст рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року надіслано судом першої інстанції до вказаного реєстру вже 14.12.2018 року.

Згідно розписки, яка міститься в матеріалах справи, копію рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року ОСОБА_3 отримав 14.12.2018 року (т. 2 а.с. 192).

Згідно наданої апелянтом копії заяви від 22.12.2018 року (т.2 а.с. 216), в якій міститься відмітка про отримання ОСОБА_3 копії оскаржуваного рішення 26.12.2018 року, вбачається, що ОСОБА_3 копію зазначеного рішення отримує не вперше, оскільки в графі «отримую рішення по зазначеній справі» викреслений пункт вперше, що також узгоджується з обставинами, викладеними вище, і підтверджується доказами.

У зв'язку з чим суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що копію рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року ОСОБА_3 отримав саме 14.12.2018 року, і з тексту розписки (т.2 а.с. 216) не вбачається, що це була лише вступна та резолютивна частини рішення.

При таких обставинах суд апеляційної інстанції критично ставиться до підстав пропуску строку, викладених апелянтом у заяві про поновлення строку, та не визнає наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження поважними.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи, зокрема, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами тощо.

При цьому, відповідно до обов'язків, встановлених ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники зобов'язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини наголошує у своїх рішеннях, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N15123/03, §53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, №3236/03, §41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, №17160/06 та N 35548/06, §34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Оскільки наведені у заяві про поновлення строків обставини не надають підстав вважати пропуск строку на апеляційне оскарження таким, що відбувся з поважних причин і, як слідство, не надають підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року про відкриття провадження у справі слід відмовити.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов'язане з тлумаченням права національними судами.

ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв:

складність справи,

поведінка заявника та відповідних органів влади,

а також важливість предмета спору для заявника

(див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов'язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв'язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З початку січня 2019 року по 09.04.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Таварткіладзе О.М. надійшло 445 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов'язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Керуючись ст. 354, ч.4 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Кам'янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, Відділу Держземагентства в Ізмаїльському районі Одеської області про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Копію цієї ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, для відома.

Скаржнику надіслати копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе