27.03.2019 Справа №607/3530/17
ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Бойко І.І.

з участю представника позивача- адвоката ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,

представника ОПП ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, без самостійних вимог Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матірю та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа, без самостійних вимог Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_5З з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його матірю ОСОБА_5

В обґрунтування своїх вимог представник ОСОБА_5 зазначив, що з 1996 року по 2015 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народились троє дітей: син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу діти ОСОБА_6 та ОСОБА_10 фактично проживали з матірю ОСОБА_5, але 20.01.2017 року відповідач ОСОБА_2 без будь-якого погодження забрав до себе малолітнього сина ОСОБА_9, де він і проживає по даний час.

Посилаючись на те, що зміна місця проживання дитини погано вплинула на його фізичне здоровя, успіхи у школі, довіритель просив задовольнити вимоги позивачки.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5З про визначення місця проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем проживання батька ОСОБА_2 по вул.Чалдаєва, 1/79 в м.Тернополі.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що у нього вдома є належні умови для проживання сина, навчання та здійснення інших побутових потреб, а відповідачка не працює, постійно влаштовує скандали. Крім того, син ОСОБА_9 висловлює бажання жити разом з батьком, де також проживає його старший брат ОСОБА_11. Тривалий час ОСОБА_6 проживає разом із ним, за час їх спільного проживання, підвищилась успішність навчання у школі, він допомагає сину із домашніми завданнями, купляє все необхідне для навчання та розвитку сина. Крім того, він має постійне місце роботи і стальний дохід. Враховуючи наведене, просив задовольнити вимоги, оскільки вони відповідають інтересам дитини.

ОСОБА_2 подав відзив (заперечення) на первісний позов ОСОБА_5 Вказав, що позовні вимоги є безпідставними та не ґрунтуються на належних доказах. Житлові умови в яких проживає він, разом із синами ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є хорошими, у дітей є все необхідне для навчання та розвитку. Він працює в ПАТ «Тернопільський молокозавод» та отримує належний дохід. ОСОБА_5 не працює та постійно наносить психологічні травми дітям, звертаюсь із безпідставними повідомленнями про вчинення злочинів до правоохоронних органів. Будь-якої заборгованості по сплаті аліментів у нього не має. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні первісного позову.

Представник ОСОБА_5 подав відзив на зустрічну позовну заяву. Зазначив, що у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджує факт його неналежного виконання батьківських обовязків. Згідно інформації про успішність у школі, за час проживання сина ОСОБА_9 разом зі батьком, останній без поважних причин не відвідує заняття у школі. З грудня 2017 року позивачка офіційно працевлаштована, а тому спроможна забезпечити належні матеріальні умови для розвитку дітей. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник ОСОБА_2 подав відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. Зазначив, що заборгованість по аліментах та пені виникла внаслідок недобросовісних дій ОСОБА_5, оскільки між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів, згідно якої ОСОБА_2 надав їй кошти на дітей наручно, через наявність у ОСОБА_5 соціальних пільг, які остання не бажала втрачати. ОСОБА_8 ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Відтак, ОСОБА_2 змушений був повторно сплати аліменти та пеню. На сьогоднішній день у ОСОБА_2 відсутня будь-яка заборгованість зі сплати аліментів. Більше того, з січня 2017 року син ОСОБА_9 проживає разом із ним, однак, він продовжує сплачувати аліменти на його утримання в користь ОСОБА_5 Доводи позивача щодо пропуску занять у школі є безпідставним та необґрунтованими. Просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Представник ОСОБА_5 подав заперечення на відповідь. Вказав, що твердження відповідача про те, що ОСОБА_5 вчиняла неправомірній дії щодо отримання допомоги як малозабезпечення сімя, а також неправомірно стягнула із ОСОБА_2 повторно аліменти є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами. Зниження успішності дитини у школі доводиться наявними у справі письмовими документами, а доводи про те, що він належним чином виховує та утримує старшого сина ОСОБА_7 не має значення для вирішення даної справи. Посилаючись на наведене, вважає, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 підтримав позов, зіславшись на доводи викладені у ньому. Заперечив проти задоволення зустрічного позову.

ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, попередньо подала заяву про слухання справи за її відсутності, первісний позов підтримує та просить задовольнити.

ОСОБА_2 та його адвоката ОСОБА_3,

первісні позовні вимоги не визнали, заперечили проти задоволення позову ОСОБА_5, просили задовольнити зустрічний позов, з підстав викладених у ньому та з врахуванням думки та інтересів дитини.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_4 підтримала наданий ними висновок щодо визначення місця проживання сина разом із батьком. При цьому, зазначила, що вказаний висновок наданий з врахуванням інтересів сина, який висловив бажання проживати разом зі батьком.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 1996 року по 2015 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народились троє дітей: син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 10.12.2008 року серії І-ИД № 086970, про що зроблено актовий запис за № 2933

У травні 2015 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду.

Сторони є співвласниками квартир за №№39 та 1 відповідно по вул.Чалдаєва,12 та по вул.Чалдаєва,79 в м.Тернополі, що стверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11.04.2016 року, витягами з державного реєстру речових прав за № 78912402 від 26.01.2017 року та за №81928375 від 07 березня 2017 року.

Після розірвання шлюбу діти ОСОБА_10 та ОСОБА_6 залишились проживати із матірю ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5З аліменти на утримання сина ОСОБА_9 та доньки ОСОБА_10 у розмірі по 400грн. щомісячно починаючи з 06 березня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

20 січня 2017 року відповідач забрав сина ОСОБА_9 і з цього часу дитина проживає з батьком по вул. Чалдаєва,1/79 в м.Тернополі.

Згідно довідок про склад сімї від 16.03.2017, від 30.06.2017 року за № 3765 виданих ТзОВ «Коменерго-Тернопіль» у квартирі АДРЕСА_2 проживає та зареєстрована ОСОБА_5 як власник особового рахунку. Крім того, за даною адресою проживають без реєстрації донька ОСОБА_10, 05.03.2002 року та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5

Згідно довідки про склад сімї від 07.03.2017 за № 841, виданої ТзОВ «Коменерго-Тернопіль» у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2, як власник особового рахунку, донька ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7

Згідно акту ТОВ «Коменерго Тернопіль» від 12.08.2017 року складеного на предмет дійсності проживання в квартирі за №39 по вул.Чалдаєва,12 в м.Тернполі встановлено, що згідно опитування свідків на даний час в квартирі проживають ОСОБА_5 та донька ОСОБА_10.

Згідно акту від 12.08.2017 року затвердженого директором ТОВ «Коменерго-Тернопіль», складеного на предмет дійсності проживання в квартирі за №79 по вул.Чалдаєва,1 в м.Тернополі встановлено, що згідно опитування свідків на даний час в квартирі проживають ОСОБА_12 та сини ОСОБА_9 та ОСОБА_7.

Відповідно до акту ТзОВ «Коменерго-Тернгопіль» та довідки від 12.02.2018 року про склад сімї станом на 01.12.2017 року встановлено, що ОСОБА_11,ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають у ІНФОРМАЦІЯ_10 із січня 2017 року, а ОСОБА_10 зареєстрована за цією ж адресою, але не проживає в цій квартирі.

Згідно акту обстеження умов проживання ІНФОРМАЦІЯ_11, де проживає ОСОБА_2, складеного комісією в складі начальника відділу з питань опіки та піклування ССНД, начальника відділу соціально-правового захисту, головного спеціаліста ССНД встановлено, що вказана квартири складається з трьох житлових кімнат, санітарно-гігієнічні умови задовільні, квартира потребує ремонту. Двоє дітей мають окрему кімнату, телевізор, компютер, 2 ліжка, шафу, письмовий стіл.

Квартира, де проживає позивачка, разом з донькою ОСОБА_10 складається із однієї житлової кімнати. Наявні житлово- комунальні умови у квартирі позивачки для проживання дитини задовільні. Квартира облаштована необхідними меблями, для дітей є двохярусне ліжко, шафа для одягу, письмовий стіл, що стверджується висновком органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого Рішенням виконкому Тернопільської міської ради від 15.08.2018 року.

Згідно довідки ПАТ «Тернопільавто» за № 809 від 07.09.2018 року установлено, що позивачка з травня 2018 року працює у ПАТ «Тернопільавто» на посаді прибиральника службових приміщень та її середній місячний дохід становить 1800грн.

Відповідач має постійне місце роботи та постійний дохід, що стверджується довідкою, виданою ОСОБА_2 24.01.2017 р., згідно якої останній працює у ПАТ « Тернопільський молокозавод» з березня 2015 року, на даний момент займає посаду оператора ліній у виробництві харчової продукції 3 розряду та його середньомісячний дохід становить 8000 грн.

Між батьками склались неприязні стосунки.

Згідно характеристики, виданої Тернопільською загальноосвітньою школою 1-111 ступеня №11 Тернопільської міської ради Тернопільської області від 13.06.2018 року, ОСОБА_6 під час навчання у першому та у другому класі характеризувався з позитивної сторони як у навчанні, так і у спілкування з оточуючими.

Відповідно до довідки, виданої комунальним закладом Тернопільської міської ради «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №2» 20.04.2017 р., ОСОБА_6 займався у комунальному закладі Тернопільської міської ради «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №2» на відділенні плавання (оздоровча група) з вересня 2016 р. по січень 2017 р.

Фактів аморальної поведінки позивачки та відповідача судами не встановлено.

Згідно висновку органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого Рішенням виконкому Тернопільської міської ради від 15.08.2018 року, останній вважає за доцільне визначити місце проживання сина ОСОБА_9 разом зі батьком по вул.Чалдаєва,1/79 в м.Тернополі.

При цьому, зазначено, що органом опіки та піклування враховано інформацію ТМЦСССДМ від 18.06.2018 року №211, згідно якої син ОСОБА_9 не висловлює різкого заперечення щодо проживання з матірю, проте змінювати теперішнє місце проживання не бажає.

Заслуханий у судовому засіданні син ОСОБА_9, якому 28 листопада 2018 року виповнилось 10 років, пояснив, що бажає проживати разом з батьком та братом ОСОБА_11. У вказаній квартирі, у нього є кімната, яку він займає разом із братом, йому там добре та комфортно. У нього з батьком та матірю хороші стосунки, однак, він не бажає змінювати своє теперішнє місце проживання.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, у тому числі думку дитини, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, прийшов до наступних висновків.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

В силу вимог 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до вимог ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до вимог ч.ч. 1.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Положеннями ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов'язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Суд вважає, що найкращі інтереси повинні мати першочергове значення, а тому рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Згідно із вимогами ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з п. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітні дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Судом встановлено, що обоє батьків створили належні умови для проживання та виховання дитини, мають позитивні характеристики, кожен бажає, щоб дитина проживала саме з ним.

При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо однаково відповідального ставлення обох батьків до виконання своїх обов'язків, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання .

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалий час проживає з батьком та братом ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_12, разом з ним відвідували одну і ту ж школу, мають спільні інтереси. ОСОБА_13 при спілкуванні з працівниками органу опіки та піклування висловив своє бажання проживати з батьком,

ОСОБА_9 був заслуханий в судовому засіданні та пояснив, що бажає проживати разом з батьком та братом ОСОБА_11, і не має бажання змінювати своє теперішнє місце проживання.

Встановлено, що ОСОБА_13 28 листопада 2018 року виповнилось 10 років, він навчається у 4 класі, а тому суд вважає, що останній досяг того рівня розвитку, що дозволяє йому висловити власну думку з даного питання. Висловлена ним думка щодо його місця проживання разом із батьком є усвідомленою та зрозумілою.

Вищенаведені обставини свідчать про наявність між дитиною та батьком тісного зв'язку, небажання дитини змінювати своє місце проживання, звичний спосіб життя, зміна якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини.

Більше того, ОСОБА_13 досяг віку 10 років, а тому питання щодо його місця проживання вирішується спільно за згодою батьків та сина ОСОБА_9.

Враховуючи встановлені обставини справи та вищезазначені вимоги закону, суд вважає, що визначення місця проживання дитини ОСОБА_6, 128.11.2008 року разом з батьком буде забезпечувати права та інтереси дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому зустрічний позов підлягає до задоволення.

Відтак, у задоволенні первісного позову ОСОБА_5 слід відмовити, виходячи саме із інтересів та бажання сина ОСОБА_9, що в своє чергу забезпечить його гармонійний розвиток та належне виховання.

При цьому, визначення місця проживання сина разом зі батьком жодним чином не позбавляє матір на безперешкодне спілкуванні із сином, участь у його вихованні та розвитку, проведенні спільного відпочинку тощо.

Суд не приймає до уваги посилання позивачки ОСОБА_5 на те, що відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні сина та його утриманні, про що свідчить наявність заборгованості по аліментах як такі що спростовуються матеріалами справи. Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.04.2014 р. з ОСОБА_2 стягнено в користь ОСОБА_5 на утримання дітей ОСОБА_10,03.2002 р.н. та сина ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти в розмірі по 400 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В частині вимог про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_7, 23.08.2000 р. відмовлено.

Відповідно до довідки Тернопільського МВ ДВС ГУЮ у Тернопільській області від 04.09.2017 р. станом на 01.09.2017 р. по виконавчому листу про стягнення аліментів в користь ОСОБА_5 на утримання дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_6, числиться переплата в розмірі 2291,16 грн.

Крім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.05.2017 року встановлено, що прострочення сплати аліментів зі сторони ОСОБА_2 було з березня 2014 року по квітень 2016 року.

Наявність рішення виконкому Тернопільської міської ради від 10.06.2016 року за №176, яким вирішено рекомендувати батькові ОСОБА_2 змінити ставлення до виконання своїх обовязків щодо сина ОСОБА_9, та погасити заборгованість по аліментах само по собі не свідчить про невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обовязків, оскільки зі змісту даного рішення вбачається, що воно приймалось за зверненням самого ОСОБА_2 про забезпечення його участі у вихованні дитини.

Крім того, судом встановлено, що батько займається вихованням сина та дбає про його фізичний розвиток, що стверджується Довідкою, виданою комунальним закладом Тернопільської міської ради «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №2» 20.04.2017 р., листом директора Тернопільської загальноосвітньої школи №11.

Суд не приймає до уваги як доказ неправомірної поведінки ОСОБА_2 звернення позивачки у правоохоронні органи, оскільки самі по собі звернення не свідчать при вину відповідача. Крім того, такі звернення викликані неприязними відносинами між сторонами.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3,10,11, 12, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 141, 150, 155, 157, 159, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, без самостійних вимог Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матірю залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа, без самостійних вимог Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_13, разом з батьком ОСОБА_2 за місцем його проживання ІНФОРМАЦІЯ_14.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач-відповідач: ОСОБА_5, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_15, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач-позивач: ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_16, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Третя особа: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради- вул.Шевченка,1 м.Тернополі, .

Повне судове рішення виготовлено 05 квітня 2019 року.

Головуюча