КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/4114/2019 Головуючий в 1 інстанції - Мальцев Д.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві справу за апеляційною скаргою старшого державного виконавця Шевченківського районного Відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського Олександра Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського районного Відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського Олександра Володимировича щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, заінтересована особа - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року старший державний виконавець Шевченківського районного Відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинський ОлександрВолодимирович звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання останньою зобов'язань, покладених на неї виконавчими документами:

- виконавчим написом №10014 від 19.11.2016 року, виданим приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО БондарІ.М., про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 2 701 699,97 грн.(виконавче провадження №53885826);

- виконавчим листом № 761/10248/15-ц, виданим 21.01.2016 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 4 862 521,92 грн.(виконавче провадження №56019460);

В обґрунтування вимог подання посилався на те, що боржник, починаючи з 2016 року, ухиляється від виконання указаних зобов'язань на суму понад 7,5 мільйона гривень; на виклики та листи державного виконавця не реагує, будь-яких дій, спрямованих на погашення заборгованості не вчиняє. При цьому, боржник регулярно перетинає кордон України, а тому, державний виконавець просив вжити заходів з тимчасового обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року у задоволенні подання відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не доведено факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, а також з того, що боржник не повідомлений належним чином про проведення виконавчих дій щодо нього.

В поданій апеляційній скарзі державний виконавець, посилаючись на доводи, викладені у поданні, просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою подання державного виконавця задовольнити. Скаржник вважає, що державним виконавцем в повній мірі доведено факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

Боржник, будучи в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явилася, а тому колегія суддів на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України провела розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у Шевченківському районному Відділі Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження №57031017 з примусового виконання виконавчих документів:

- виконавчого напису №10014 від 19.11.2016 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО БондарІ.М., про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 2 701 699,97 грн.(виконавче провадження №53885826);

- виконавчого листа № 761/10248/15-ц, виданого 21.01.2016 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 4 862 521,92 грн.(виконавче провадження №56019460);

Указане зведене виконавче провадження перебуває на виконанні у Відділі з 2017 року. Разом з тим, виконавчі документи на даний момент залишаються невиконаними.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що державним виконавцем не доведено факт ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Разом з тим, з таким висновком суду колегія не може погодитися, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п.8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов'язків.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

У строк, наданий на самостійне виконання, боржником рішення суду не виконано, будь-яких документів від боржника стосовно виконання рішень не надходило.

В свою чергу, державним виконавцем здійснено ряд заходів, спрямованих на примусове виконання виконавчих документів.

Зокрема, здійснено запити до уповноважених органів ДФСУ та ПФУ України, а також до банківських установ щодо відомостей про доходи боржника та відкриті рахунки у банківських установах.

Згідно відповідей Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України та банківських установ на запит державного виконавця встановлено, що у боржника відсутні відкриті рахунки в банківських установах. Крім того, боржник не перебуває на пенсійному обліку, а також не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами.

10.05.2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, копії якої направлено - сторонам, Регіональному сервісному центру МВС у м. Києві та внесено до відповідних реєстрів обтяження.

Того ж дня державним виконавцем підготовлено та направлено запит до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна з метою отримання інформації за ким зареєстровано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна встановлено, що вищезазначене майно боржнику на праві власності не належить.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві встановлено, що за боржником зареєстровано транспортний засіб.

06.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено у розшуку Mercedes-Benz S 350, днз НОМЕР_2.

Інформація щодо затримання оголошеного у розшук транспортного засобу відсутня.

23.10.2017 року державним виконавцем направлено вимогу державного виконавця до Адміністрації державної прикордонної служби України.

15.11.2017 року державним виконавцем направлено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві. Згідно відповіді боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

27.10.2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до банківських установ.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо боржника встановлено, що за боржником не зареєстровано об'єкти нерухомого майна.

19.09.2018 року державним виконавцем на адресу боржника направлено виклик, яким останнього зобов'язано з'явитись до державного виконавця щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату.

02.10.2018 року державним виконавцем з метою виявлення та арешту майна боржника здійснено вихід за адресою місця проживання боржника: АДРЕСА_1.

Проте, виявити та описати майно боржника не виявилось можливим.

03.10.2018 року державним виконавцем повторно направлено запит до Адміністрації державної прикордонної служби України. Згідно відповідей Адміністрації державної прикордонної служби України встановлено, що боржник перетинає державний кордон України.

Станом на сьогоднішній день рішення суду боржником не виконано, борг згідно виконавчих документів боржником не сплачено. Крім того, боржником так і не надано державному виконавцю декларацію про майно та доходи.

З вищенаведеного вбачається, що виконавчі документи з 2016 року до теперішнього часу боржником не виконуються. Останнім не вживається будь-яких заходів, спрямованих на таке виконання, жодних відомостей про погашення заборгованості, в тому числі, часткове, матеріали виконавчого провадження не містять. Виклики та листи державного виконавця боржником проігноровано, а відомості про доходи - приховуються. При цьому, протягом 2017-2018 років боржником регулярно перетинається державний кордон України, що, очевидно пов'язано з витрачанням грошових коштів.

Указані обставини об'єктивно свідчать про факт ухилення боржника від виконання рішень судів, що є підставою для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання останнім зобов'язань, покладених на нього судовими рішеннями.

Колегія суддів відхиляє доводи суду першої інстанції відносно того, що боржник не повідомлений належним чином про факт відкриття виконавчих проваджень та здійснення виконавчих дій, оскільки з матеріалів справи слідує, що державним виконавцем направлялися ОСОБА_3 процесуальні документи, у тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження, за адресою її реєстрації, яка також зазначена і у виконавчих документах, а саме: АДРЕСА_1.

Між тим, листи, направлені рекомендованою кореспонденцією, були повернуті відправникові з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання» /а.с. 28, 107/.

В той же час, в силу положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, враховуючи, що державним виконавцем виконано власний обов'язок в частині належного надсилання документів виконавчого провадження боржникові, ОСОБА_3 в силу зазначених вище положень Закону вважається належним чином повідомленою про факт відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій.

Між тим, скаржник ухиляється, як від виконання судового рішення, так і від отримання кореспонденції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, враховуючи, що суд першої інстанції не врахував очевидний факт ухилення боржника від виконання виконавчих документів, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення подання державного виконавця з підстав, що наведені вище.

Крім того, в силу положень ст. 141 ЦПК України, з боржника на користь органу ДВС підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 1762 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Шевченківського районного Відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського ОлександраВолодимировича задовольнити.

Скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року та постановити нову ухвалу наступного змісту.

Подання старшого державного виконавця Шевченківського районного Відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського Олександра Володимировича - задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) до виконання зобов'язань, покладених на неї виконавчим написом №10014 від 19.11.2016 року, виданим приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Бондар І.М.(виконавче провадження №53885826) та виконавчим листом № 761/10248/15-ц, виданим 21.01.2016 року Шевченківським районним судом міста Києва (виконавче провадження №56019460).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Шевченківського районного Відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 08 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді