Провадження №/п 2/317/52/2019
Справа № 317/1227/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Громової І.Б.,

при секретарі Коваль В.В.,

за участю

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

позивача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав.

У позові позивачка зазначила, що з 10.01.2014 р. до 16.09.2015 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2. у них народилась спільна донька - ОСОБА_6.

З 01.10.2014 року вони з відповідачем припинили спільне сімейне проживання, спільного господарства не ведуть. Дитина залишилась проживати разом з нею і перебуває на її повному утриманні і вихованні.

16.09.2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 09.12.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Незважаючи на наявність цього рішення суду, відповідач злісно ухиляється від його виконання, про що 15.05.2015 року у відношенні відповідача Запорізьким РВ ГУМВС України в Запорізькій області було внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 0000829 за ст.164 ч.1 КК України.

Заборгованість зі сплати аліментів на утримання їх спільної дитини складає 41950,00 грн. на час звернення до суду. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатним, на утриманні інших рідних неповнолітніх дітей не має.

Позивачка зазначає, що вона особисто створила всі належні умови для нормального проживання доньки, яка має все необхідне для фізичного, морального, духовного, культурного розвитку, відпочинку, виховання.

А Відповідач, будучи батьком дитини, свої батьківські обов'язки щодо доньки не виконує, ухиляється від обов'язків по її вихованню, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

З 01.10.2014 року відповідач жодного разу не цікавився життям та здоров'ям своєї доньки, відносин з дитиною не підтримує, жодного разу її не відвідував, не телефонував, не писав листів, не цікавився її долею, не виявляв до своєї доньки батьківських почуттів, любові, турботи. Донька не отримує від батька жодного подарунка на свята. Між відповідачем та донькою втрачений будь-який зв'язок. Ніякої матеріальної допомоги відповідач доньці не надавав і не надає, при тому, що є працездатним, здоровим. Позивачка неодноразово в присутності спільних друзів зверталась до відповідача з пропозицією відвідати доньку, поспілкуватися з нею, але відповідач або ігнорував пропозиції, або знаходив відмовки.

Через те, що відповідач від народження дитини до цього часу не займається вихованням доньки, не цікавиться життям дитини, не спілкується з дитиною, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, її виховання (не створює умов для належного її виховання), підготовку до самостійного життя, матеріально її не забезпечує, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, - інтересам дитини на думку позивачки відповідає саме позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідачем по справі надано відзив на позовну заяву в якому він зазначає, що заперечує проти даного позову, вважає його необґрунтованим, таким що не підлягає задоволенню. Зазначає, що на його думку в позовній заяві не дотримано вимог ст. 175 ЦПК України.

Вважає, що та обставина, що Запорізьким РВ ГУМВС України в Запорізькій області внесено відомості до ЄРДР за № 0000829 відносно ОСОБА_5 не відповідає дійсності, є неправдивою, доказів цього не надано, оскільки підозри чи звинувачення відповідачу не вручено, під слідством він не перебуває.

Зазначає, що у відповідача є дружина ОСОБА_7 та на утриманні знаходиться її неповнолітня донька - ОСОБА_8, 2014 р.н.

Представник відповідач адвокат ОСОБА_2 щодо наданих позивачкою доказів наголошувала, що в довідці Комунальної установи «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги» від 02.04.2018 р. відсутня інформація про те, що батько на жодному медичному огляді присутнім не був, станом здоров'я доньки не цікавиться. Але при цьому факту, що відповідач відвідував разом з донькою медичний заклад не існує.

Сторона відповідача вважає, що наявність у позивачки квартири, свідчить про добрий матеріальний стан позивачки та матеріальну забезпеченість, та ніяким чином не стосується невиконання обов'язків батька.

Представник відповідача зазначає, що позивачка всіляко перешкоджає спілкуванню батька та дитини, але жодного факту такого перешкоджання не наводила. Вважає, що в позові не зазначено жодної із обставин зазначених у п. 1 ст. 164 СК України, які могли б бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Щодо заборгованості з аліментів, сторона відповідача зазначає, що довгий час ОСОБА_5 не був працевлаштований, не мав доходу. Працевлаштувавшись, одразу повідомив виконавчу службу про місце роботи, що підтверджується заявою ОСОБА_5 до ВДВС від 06.03.2018 р. з відміткою по прийняття виконавчою службою, вх. № 2142/16.17-33/6 від 06.03.2018 р. Заявою від 22.05.2018 р. також повідомлено виконавчу службу про працевлаштування на ПП «Пересип». У не здійсненні державним виконавцем необхідних дій для утримання з заробітної платні відповідача частки доходу вини відповідача немає.

Нерухомого та рухомого майна у власності відповідача немає, тобто він має скрутне матеріальне становище. Однак від обов'язків батька він не відмовляється, має намір погасити заборгованість з аліментів та звернутись до суду за поновленням прав, на встановлення часу для спілкування з донькою.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судові засідання не з'являвся, надавати пояснення суду особисто не виявив бажання, згідно відзиву позовні вимоги не визнав.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, та надала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини.

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.01.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16.08.2014 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, у сторін народилась дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2015 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був розірваний.

Відповідно до довідок № 04-26/1-3890 від 23.04.2018 року та № 04-26/1-3888 від 23.04.2018 року, виданих Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

За приписами ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У відповідності до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно роз'яснень, що містяться у абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до наданого до суду розрахунку заборгованості по аліментам №9780/16.17/2 від 25.04.2018 року, відповідач ОСОБА_5 має заборгованість по сплаті аліментів станом на квітень 2018 року в сумі 41950,00 грн. (а.с.14).

На час закінчення розгляду справи ОСОБА_5 заборгованість по аліментах не погасив, виплати не здійснює. Відносно ОСОБА_5 внесено відомості до ЄРДР за скоєння правопорушення за ст.164 ч.1 КК України, оголошено підозру, складено обвинувальний акт, який наразі знаходиться на розгляді в суді. Тобто заяви ОСОБА_3 щодо злісного ухиляння ОСОБА_5 від сплати аліментів на їх спільну дитину є обґрунтованими, та не безпідставними.

Матеріали справи містять витяг з кримінального провадження № 0000829, відомості про яке внесені за фактом ухилення ОСОБА_5 від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки - ОСОБА_6

За змістом листа Запорізького центру первинної медико-санітарної допомоги № 1 від 20.04.2018 р. за № К-0040 ОСОБА_6 знаходиться під наглядом у даній установі з народження, на диспансерному обліку не перебуває. Мати дитини приймає участь та зобов'язання щодо лікування та догляду за дитиною. Дитину до лікаря завжди супроводжує мати.

У висновку Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування № 01-22/0826 від 31.08.2018 р. висловлена позиція з приводу даного спору. Так, орган опіки та піклування зробив висновок про наявність факту ухилення ОСОБА_5 від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та вважає доцільним позбавлення його батьківських прав відносно дитини, а позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

З таким висновком погоджується і суд з огляду на наступне.

Статтею 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. закріплено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розумінні. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Суд приходить до переконання, що рішення щодо позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо ОСОБА_6 є правильним, оскільки батько навіть за час розгляду справи в суді жодного разу не відвідав дитини, не спілкувався з нею, не сплатив заборгованості по аліментах, що свідчить про те, що поведінки своєї він змінювати не бажає. Позивачка перешкод в спілкуванні з дитиною не чинить, її поведінка свідчить про бажання забезпечити для доньки спілкування з обома батьками в равній мірі.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Наразі суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 безвідповідально ставиться до питання виховання своєї малолітньої доньки.

Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6

Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків та не приймає участі в житті дитини.

Це також повністю підтверджується показами свідків:

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона вже багато років є подругою ОСОБА_3 Вона працює в пологовому будинку. Зазначила, що ОСОБА_5 не забирав дитину та її матір з пологового будинку. Донька ОСОБА_3 хворіє. Вона особисто надавала контакти лікарів для дитини. Зазначає, що позивач ніколи не здійснювала перешкод для спілкування батька та дитини. Вона багато разів телефонувала відповідачу та просила навідати дитину. Крім того, вона просила надати матеріальну допомогу на лікування дитини, але відповідач не погоджувався.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив що він з позивачем та відповідачем давно знайомі. Зазначив що позивач та відповідач припинили проживати разом після пологів. Він намагався сприяти їх примиренню. Позивач ніколи не перешкоджала спілкуванню ОСОБА_5 з дитиною. Позивачка неодноразово зверталась за отриманням матеріальної допомоги на лікування дитини, але відповідач її не надає.

Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинив.

Жодних об'єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні ОСОБА_5 його малолітньої доньки ОСОБА_6, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об'єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_5 намагався виконувати батьківські обов'язки.

Відповідач вкрай формально ставиться до необхідності виконання обов'язку щодо утримання дитини, сплати аліментів.

На переконання суду позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню.

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_3 належним чином виконує свої батьківські обов'язки, підстав для передачі дитини під опіку держави суд не вбачає, а тому дитину слід залишити проживати з матір'ю, що відповідає інтересам дитини.

Потреби у стягненні аліментів на утримання дитини суд не вбачає, оскільки вони раніше вже були стягнуті судовим рішенням.

Разом із тим, суд вважає за доцільне роз'яснити ОСОБА_5, що він не позбавлений у подальшому права вирішувати питання про поновлення його у батьківських правах відносно доньки в порядку, передбаченому ст. 169 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки суму судового збору в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 27, 76-80, 83, 95, 128-130, 141, 263-265,280, 354,355 ЦПК України, ст.ст. 150, 164,165,167 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 - задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) батьківських прав відносно малолітньої: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення суду буде виготовлений 05.04.2019 року.

Суддя: І.Б. Громова