ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року

м.Суми

Справа №591/5161/18

Номер провадження 22-ц/816/47/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собина О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2018 року в складі судді Шелєхової Г.В., постановленої у м. Суми, повний текст якої складений 18 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

03 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (далі - ПАТ «СМНВО») про стягнення заборгованості по зарплаті та вихідній допомозі, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 липня 2018 року вона була звільнена з товариства за власним бажанням у зв'язку з невиконанням відповідачем умов колективного договору згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку, тому заявниця просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та вихідній допомозі у сумі 33641 грн.

Крім того, позивач просила суд в порядку підготовки справи до розгляду витребувати у відповідача довідку про нараховану їй заробітну плату за період з 01 грудня 2017 року по 09 липня 2018 року.

05 вересня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми відкрив провадження у даній справі, призначив її до судового розгляду, а також витребував у відповідача вказану вище довідку.

Зазначену ухвалу суду відповідач ПАТ «СМНВО» отримав 07 вересня 2018 року, проте, довідку про нараховану позивачу за спірний період заробітну плату суду не надав, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 18 жовтня 2018 року і протокольною ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року повторно було зобов'язано відповідача надати суду вказану довідку.

Ураховуючи, що відповідач не надав суду довідку про заборгованість по зарплаті позивачу, тому ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2018 року було стягнуто з керівника ПАТ «СМНВО» ОСОБА_2 в дохід державного бюджету штраф в сумі 1762 грн.

Крім того, йому було роз'яснено, що суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправить допущене порушення та (або) надасть докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов'язків. Також, роз'яснено, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов'язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення доказів суд з урахуванням конкретних обставин має право стягнути у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2018 року суду ОСОБА_2 не погодився та через свого представника адвоката ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність ухвали, порушення судом вимог процесуального права, заявник просить її скасувати. В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд постановив ухвалу відносно ОСОБА_2, як фізичної особи, не залучивши його до участі у розгляді даної справи, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування ухвали. Також заявник вважає, що застосування заходу процесуального примусу у виді штрафу на підставі ч. 2 ст. 148 ЦПК України можливе лише стосовно учасника судового процесу, тобто, позивача, відповідача чи третьої особи. Крім того, на його думку, суд зобов'язував надати довідку про заробітну плату позивача саме ПАТ «СМНВО», а не ОСОБА_2, як генерального директора цього товариства або як фізичну особу.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 про залишення оскарженої ухвали суду без змін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 43 ЦПК України передбачені обов'язки учасників справи, тобто, сторін і третіх осіб, як про це зазначено у ч. 1 ст. 42 ЦПК України, серед яких, зокрема, є і обов'язок сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи (п. 2); виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (п. 6).

У випадку невиконання учасником справи його обов'язків суд застосовує до такого учасника заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (ч. 3 ст. 43 ЦПК)

Згідно з ч. 1 ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку невиконання процесуальних обов'язків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов'язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 148 ЦПК України).

Як зазначалось вище, ухвалою суду першої інстанції від 05 вересня 2018 року у порядку підготовки справи до судового розгляду відповідача ПАТ «СМНВО» було зобов'язано надати суду довідку про нараховану позивачу заробітну плату за період з 01 грудня 2017 року по 09 липня 2018 року (а.с. 13).

Отримавши вказану ухвалу 07 вересня 2018 року, відповідач не виконав вказівку суду і до судового розгляду даної справи вказану довідку не надав, внаслідок чого суд першої інстанції протокольною ухвалою від 04 жовтня 2018 року повторно зобов'язав товариство надати довідку про нараховану позивачу заробітну плату за певний період (а.с. 15, 19).

08 жовтня 2018 року на адресу відповідача ПАТ «СМНВО» надійшла повістка-повідомлення, в якій було зазначено про повторне зобов'язання надати суду довідку про заробітну плату позивача, однак, вказаний доказ до дня судового розгляду даної справи 18 жовтня 2018 року не був наданий, тобто, повторно відповідач не виконав покладений судом процесуальний обов'язок щодо подання доказів (а.с. 23).

При цьому, до дня судового розгляду даної справи 18 жовтня 2018 року відповідач також не повідомив суд про неможливість виконати покладений на нього процесуальний обов'язок надати відповідний доказ, а також не навів поважних причин щодо невиконання вимог суду у вказаний строк.

Отже, суд першої інстанції вважав, що оскільки відповідач ПАТ «СМНВО» не виконав покладених на нього судом процесуальних обов'язків, тому застосував заходи процесуального примусу у вигляді штрафу до керівника цього товариства, тобто, генерального директора ОСОБА_2, стягнувши з нього 1762 грн штрафу.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з даних Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 18 березня 2011 року і на даний час керівником органу управління ПАТ «СМНВО», а також уповноваженим представляти цю юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, є ОСОБА_2, тобто, генеральний директор товариства.

Відтак, суд першої інстанції наклав штраф на фізичну особу, яка не брала участі у розгляді даної справи, хоча і є керівником відповідача як юридичної особи, ураховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

З огляду на зазначене, доводи заявника апеляційної скарги з приводу того, що штраф на ОСОБА_2 накладено як на фізичну особу, яка не є учасником процесу у даній справі заслуговують на увагу.

Крім того, хоча ч. 2 ст. 148 ЦПК України передбачена можливість накладення штрафу не лише на учасника судового процесу, але і на іншу відповідну особу, однак, як вбачається з матеріалів справи, саме на ОСОБА_2 суд першої інстанції не покладав обов'язок надати відповідний доказ.

За встановлених обставин суд першої інстанції правильно розцінив як недобросовісне виконання процесуальних обов'язків з боку відповідача ПАТ «СМНВО», яке виразилось в ухиленні від вчинення дій, покладених судом на учасника справи, однак безпідставно застосував відносно керівника цього відповідача, як фізичної особи, яка не брала участі у розгляді справи, заходи процесуального примусу у виді штрафу.

За таких обставин, колегія судів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про накладення на керівника відповідача штрафу, тому судове рішення з цього приводу підлягає скасуванню, отже, апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 3, 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити, а ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 18 жовтня 2018 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко