Справа № 531/648/17
Номер провадження 2/540/196/19
21.03.2019 Машівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого - судді Косик С.М.
за участю: секретаря Ткач Н.М.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та сплату відсотків за користування та прострочення виконання грошового зобов'язання,
відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 21.03.2019 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -
Автоматизованим розподілом судової справи між суддями, справа призначена до розгляду судді Косик С.М. (а.с. 48).
Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті.
Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 27.06.2018 р. справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 17) та ухвалою Машівського районного суду від 08.10.2018 року закрито підготовче судове засідання, призначено цивільну справу до розгляду (а.с.60).
У судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на його задоволенні, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно за останнім відомим місцем проживання, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (64,78) та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.53,54).
Виходячи з викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та у відповідності зі ст. 281 ЦПК України суд розглядає справу в заочному порядку.
Суд, заслухавши позивача та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку.
Судом установлено, що 28.09.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, який оформлений у вигляді письмової розписки.
Згідно умов розписки позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 2500,00 доларів США та 1000,00 Євро, які взяв під 5% в місяць. У змісті розписки також вказано, що ОСОБА_4 зобовязується повернути борг з відсотками до 28.12.2014 р., по закінченню строку позики відсоток складатиме 150 Євро і 375 доларів (а.с.5).
Згідно скріншоту з сайту Національного банку України, офіційний курс станом на 15.06.2017 р. валюти долар США становить 2601,49, валюти Євро 2914,45 (а.с.6).
За приписами ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За правовим висновком, який міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховного Суду України по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
У постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов'язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. У постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб'єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов'язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Отже, розрахунок 3% річних буде такий: 2500 долари США *900*3/100/365= 184,93 долари США; 1000 євро* 900*3/100/365= 73,97 євро.
З огляду на викладене, враховуючи, що отримання відповідачем позики у сумі 2500,00 доларів США та 1000,00 евро підтверджується змістом розписки, яка є доказом укладення договору позики, а неповернення суми позики відповідачем за правилами ст. 545 ЦК стверджується наявністю у позивача оригіналу боргової розписки та тим, що вимог позивача він не спростував та ніяких заперечень не надав, сплата позикодавцю процентів за користування грошовими коштами в розмірі 375,00 доларів США та в сумі 150,00 євро за договором передбачена розпискою, сплата суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України та складає 184,93 долари США та 73,97 євро, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.
Вимогу про стягнення процентів за користування коштами в іншому розмірі, а саме зі сплатою 5 % від суми позики щомісячно, суд вважає безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що проценти передбачені договором позики та їх розмір складає 375,00 доларів США та 150,00 євро, які і стягнуті судом.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та сплату відсотків за користування та прострочення виконання грошового зобов'язання задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28.09.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2: суму боргу 2500,00 доларів США, 3% річних за прострочення виконання зобовязання в розмірі 184,93 доларів США, проценти за користування грошовими коштами в розмірі 184,93 доларів США; суму боргу 1000,00 Євро, 3% річних за прострочення виконання зобовязання в розмірі 73,97 євро, проценти за користування грошовими коштами в розмірі 150,00 євро; судовий збір в сумі 1208,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.
Відповідач - ОСОБА_2, житель (за даними позовної заяви) с. Климівка, вул. Франка,12 Карлівський район Полтавська область, відомості про зареєстроване місце проживання відсутні, інші відомості відсутні.
Повний текст Рішення складено 01.04.2019 року.
Суддя С.М.Косик