Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 686/25972/14-ц

провадження № 61-433св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, на рішення Апеляційного суду Хмельницької області у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Купельського А. В., Янчук Т. О., від 29 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, згідно з яким банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 57 418 дол. США на термін до 24 квітня 2018 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 укладений договір поруки.

У порушення умов кредитного договору ОСОБА_4 своїх зобов'язань належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої станом на 10 жовтня 2014 року становить 40 552,49 дол. США, а саме: заборгованість за кредитом - 35 823,17 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 2 250,67 дол. США, заборгованість з комісії за користування кредитом - 142,96 дол. США, пеня - 386,23 дол. США, штраф (фіксована частина) - 19,30 дол. США, штраф (процентна складова - 1 930,15 дол. США, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачів солідарно.

У грудні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати несправедливим та недійсним кредитний договір від 25 квітня 2008 року, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», з підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Указував на те, що банк перед укладенням кредитного договору не надав йому як споживачу усю необхідну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; приховав та неправильно відобразив фактичні дані і відомості щодо значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного договору, та того розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах.

Також вказував, що у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» не може вважатися послугами сплата банком разової винагороди за надання фінансового інструменту та нарахування винагороди за резервування ресурсів. Включення до кредитного договору умов, які є несправедливими, вводять споживача в оману та штучно створюють дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір від 25 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та задовольняючи частково зустрічний позов, суд першої інстанції, керуючись положеннями статей 203, 215, 230 ЦК України, статями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», виходив із того, що на момент підписання кредитного договору ОСОБА_4 був введений в оману банком щодо істотних умов договору, у тому числі його ціни та відсоткової ставки, загальної сукупності вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту, що є підставою для визнання цього договору недійсним в цілому та, відповідно, для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2008 року у сумі 38 073,84 дол. США та 6 853,02 грн, а саме: заборгованість за кредитом - 35 823,17 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 2 250,67 дол. США, комісія за користування кредитом - 1 851,33 грн, пеня - 5 001,69 грн.

У решті вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що підписуючи кредитний договір, позивач підтвердив надання йому банком повної, достовірної та вичерпної інформації про умови кредитування і розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту; позичальником добровільно виконувалися умови договору, що свідчить про їх визнання; сторонами погоджено розмір кредиту та процентну ставку, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним. Оскільки позивач належним чином не виконував зобов'язань за кредитним договором, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя солідарно.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки під час укладення кредитного договору банк не надав йому всю необхідну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зазначив у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору. Також указував на те, що банк встановив у кредитному договорі сплату комісії, не зазначивши про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, чим фактично ввів його в оману щодо істотних умов договору.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу від ПАТ КБ «ПриватБанк» не надходив.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду відповідає не у повному обсязі.

У справі, що переглядається, установлено, що 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений у пункті 8.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором зазначені у розділі 8 Договору.

Згідно з пунктом 8.1 кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 25 квітня 2008 року по 24 квітня 2018 року включно у вигляді непоновлюваної лінії (далі - кредит) у розмірі 52 576 дол. США на такі цілі: 50 000 дол. США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, 1 500 дол. США на сплату разової винагороди шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок банківської комісії, 538 дол. США на сплату страхових платежів шляхом перерахування коштів на рахунок СК «Інгосстрах», відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк», а також у розмірі 5 380 дол. США на оплату страхових платежів у випадках і в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,96 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 7.2 цього договору.

02 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору та пункт 8.1 кредитного договору викладено в іншій редакції.

Умовами додаткової угоди № 1 від 02 липня 2012 року до кредитного договору визначено, що банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 25 квітня 2008 року по 30 червня 2022 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 57 418 дол. США на такі цілі: ремонт і облаштування житла, а також у розмірі 5 380 дол. США на сплату страхових платежів у випадках і в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагорода за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 6.2 даного договору. Щомісяця в період сплат позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 609,98 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1). Додаток № 1 (графік погашення кредиту) викладено в новій редакції, який є невід'ємною частиною додаткової угоди.

02 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки, згідно з умовами якого поручитель ОСОБА_5 зобов'язалася відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_4 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору від 25 квітня 2008 року та додаткової угоди № 1 від 02 липня 2012 року до кредитного договору, в повному обсязі.

Пунктом 12 зазначеного договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення п'ять років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Стягуючи з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що пунктом 8.1 цього договору передбачено сплату позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів.

Так, згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Пунктом 7.2 кредитного договору передбачено, що при невиконанні позичальником умов, передбачених пунктом 2.2.11 договору, банк зобов'язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Пунктом 8.1 кредитного договору, зокрема, передбачено сплату позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,96 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 7.2 даного договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягуючи із відповідачів заборгованість за кредитним договором, апеляційний суд не звернув увагу, що умовами цього договору передбачено сплату позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів, які є несправедливими, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним у цілому.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні зустрічного позову щодо визнання недійсними пункту 7.2 кредитного договору та пункту 8.1 кредитного договору в частині винагород за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, за проведення додаткового моніторингу та за резервування ресурсів з ухваленням в цій частині нового рішення про визнання недійсними пункту 7.2 кредитного договору та пункту 8.1 кредитного договору в частині винагород.

Щодо вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів виходить із того, що базовою величиною кредиту є основна сума кредиту - тіло кредиту, до складу якого згідно з графіком погашення кредиту (а. с. 15-16 т. 1) банком включено винагороду за резервування, на яку нараховувались відсотки, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, тобто визначити розмір заборгованості за кредитним договором, а тому справу в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За викладених обставин рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсними пункту 7.2 кредитного договору та пункту 8.1 кредитного договору в частині винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним умов кредитного договору від 25 квітня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», задовольнити частково.

Визнати недійсними пункт 7.2 кредитного договору та пункт 8.1 кредитного договору в частині винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року в іншій частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк