ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2372/19 Справа № 2-2348/11 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1, третя особа - Державна іпотечна установа, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення із зняттям з реєстраційного обліку та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" , третя особа - Державна іпотечна установа, про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та іпотечного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення виниклої заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 28 грудня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір №DNK0G0, за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 189 375 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 28 грудня 2032 року. В зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань утворилась заборгованість за договором, яка станом на 09 лютого 2012 року складає в сумі 230 920, 46 грн. 46 коп., з яких 186 273, 26 грн. - заборгованість за кредитом, 35 531, 51 грн. - заборгованість по процентам, 9 151, 69 грн. - пеня. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем 28 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки №DNK0G, за яким позичальником було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Враховуючи виниклу заборгованість за кредитним договором банк просив в рахунок її погашення звернути стягнення на зазначений предмет іпотеки, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також просив виселити відповідача з квартири із зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою.

Під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними договорів.

В обґрунтування позову посилався на те, що 28 грудня 2007 року між сторонами було укладено два пов'язані між собою договори про споживчий кредит: договір про іпотечний кредит №DNK0G0, відповідно до якого йому було надано кредит в сумі 189 375 грн. на придбання у власність об'єкта нерухомості, забезпеченого іпотекою на підставі відповідного договору №DNK0G від 28 грудня 2007 року; а також кредитний договір №DNK0G0, відповідно до якого було надано кредит в сумі 37 875 грн. на початковий внесок для купівлі нерухомості строком до 28 грудня 2032 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних. Вимоги про недійсність договорів обґрунтовані тим, що при укладені кредитного договору позичальник не був повідомлений про кредитні умови, не був ознайомлений з графіком платежів, як це передбачено ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та постановою НБУ №168. Таким чином, позивачем було свідомо приховано реальних розрахунок по кредитним договорам з метою отримання додаткового прибутку, визначено щомісячний платіж, який не відповідає ставці, визначеній в договорі. Також, включеними до кредитного договору умовами п.п.5.2.4, 5.2.10, 5.3.9 порушено приписи ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». При укладання іпотечного договору йому фактично було нав'язано послугу страхування та страхову компанію. З урахуванням цього, вважаючи умови договору про іпотечний кредит несправедливим в цілому, такими, що суперечать принципу добросовісності, позивач просив визнати недійсними договір про іпотечний кредит №DNK0G0 від 28 грудня 2007 року та іпотечний договір №DNK0G0 від 28 грудня 2007 року.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року відмовлено в задоволені позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" та відмовлено в задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_1

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволені зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення районним судом не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилалася у своїх заявах та запереченнях під час розгляду справі у суді першої інстанції.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" не скористався, в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №DNK0G0, відповідно до умов п.1.1,1.3 якого відповідачу було надано кредит в сумі 189 375 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 28 грудня 2032 року для придбання у власність квартири за договором купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року.

Також 28 грудня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір №DNK0G0, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 37 875 грн. на початковий внесок для купівлі нерухомості строком до 28 грудня 2032 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних.

В забезпечення виконання за договором про іпотечний кредит від 28 грудня 2007 року №DNK0G0, між сторонами 28 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки №DNK0G0, предметом якого виступала квартира АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року.

Під час розгляду справи районним судом було встановлено, що 21 березня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк»» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги №484/08, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парубець С.В. за реєстровим №1503.

Відповідно до умов п.1.1 вказаного договору та додатку №1 до нього, вбачається, що Державній іпотечній установі було відступлено право вимоги в т.ч. за договором про іпотечний кредит №DNK0G0 від 28 грудня 2007 року та іпотечним договором №DNK0G0 від 28 грудня 2007 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що на підставі договору від 21 березня 2008 року до Державного реєстру було внесено відомості про обтяження предмету іпотеки та іпотекодержателем зазначено Державну іпотечну установу.

Після встановлення даних обставин про відступлення права вимоги за зазначеними вище договорами на користь Державної іпотечної установи, районним судом було повідмолено ОСОБА_1 про можливість залучення установи в якості належного відповідача або залучення співвідповідачем, також роз'яснено положення ст.33 ЦПК України, в редакції на час вирішення даного питання, та наслідки пред'явлення позову до неналежного відповідача або не до всіх належних відповідачів.

Однак, позивачем за зустрічним позовом відповідних клопотань в порядку ст.33 ЦПК України заявлено не було. Разом з цим, останній заперечував проти залучення Державної іпотечної установи в якості належного відповідача або співвідповідача.

На дані обставини ОСОБА_1 також посилається в своїй апеляційній скарзі, зазначаючи в ній, про необхідність розгляду питання про недійсність договорів лише за участю ПАТ КБ "Приватбанк", оскільки саме з цим кредитором спірні договори було укладено. Крім того, враховуючи не повідомлення банком позичальника про заміну кредитора за даними правовідносинами, шляхом відступлення права вимоги за договорами, наполягає на розгляді справи саме за таким суб'єктним складом.

Однак, вказані доводи апеляційної скарги колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки про заміну кредитора у зобов'язаннях позичальнику стало відомо під час розгляду справи у суді першої інстанції та було надано можливість щодо вирішення питання про його залучення до участі у справі в якості співвідповідача. Таким чином, посилання на порушення банком порядку повідомлення про відступлення права вимоги не заслуговують на увагу та не впливають на правильність прийнятого судом рішення.

Посилання апеляційної скарги про невідповідність умов договору іпотечного кредиту та договору іпотеки до діючих норм закону, у зв'язку з чим вони підлягають визнанню недійсними апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки дане питання повинно вирішуватись за участю всіх учасників правовідносин, тобто за участю нового кредитора також.

Звертаючись до суду з зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 просив суд визнати недісними договір про іпотечний кредит та договір іпотеки, укладених з ЗАТ КБ "Приватбанк", права кредитора за якими біло відступлено Державній іпотечній установі.

При цьому, відповідачем у справі ОСОБА_1 зазначив лише ПАТ КБ "Првиатбанк", в той час, як за спірними договорами у останнього відсутні зобов'язання у зв'язку з укладенням договору про відступлення прав вимоги за ними іншій особі.

Стаття 51 ЦПК України передбачає, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належних відповідачів, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі.

Розгляд справи з неналежним відповідачем або за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті.

Так, враховуючи що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними договору про іпотечний кредит та іпотечного договору безпосередньо стосуються прав та інтересів Державної іпотечної установи, як нового кредитора та іпотекодержателя за вказаними договорами, тоді як вимоги до останньої позивачем за зустрічним позовом не заявлялись та клопотань про залучення відповідачем (співвідповідачем) не заявлялись колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відмову в позові, як такого, що пред'явлений не до всіх належних відповідачів.

З огляду на викладене, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ґрунтується на матеріалах справи та прийнятий відповідно до норм закону, оскільки вирішуючи спір між сторонами, суд в достатньому повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін, давши їм належну правову оцінку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров