Справа № 544/648/17
№ пров. 2/544/4/2019
Номер рядка звіту 26
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 січня 2019 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Ощинської Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Чеботарьової Л.В.,

представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвоката ОСОБА_1 (діє на підставі ордеру),

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності),

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у м. Пирятин у приміщенні суду по вул. Ярмарковій, 17, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення іпотеки,

у с т а н о в и в:

У липні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 27 квітня 2012 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого останній було передано грошові кошти у сумі 352000,00 грн, які вона зобовязувалася повернути в строк до 01.05.2013. Відповідач частково повернула позику 216000,00 грн. На день звернення до суду сума боргу складає 136000,00 грн основного боргу, 20445,45 грн 3% річних за прострочення виконання зобовязання і користування коштами, 147904,78 грн інфляційних втрат, 12468150,00 грн пені та 80000,00 грн штрафу, та з урахуванням сплачених 136000,00 грн відповідачем 15.06.2017, сума загальної заборгованості становить 12689500,23 грн. Крім того, в забезпечення вимог виконання договору позики між сторонами було укладено договір іпотеки від 27.04.2012, згідно якою відповідачкою в іпотеку було передано нежитлове приміщення (будинок побуту) по вул. Соборна (до перейменування вул. Леніна), 25 у м. Пирятині Полтавської області. А тому просить звернути стягнення за договором позики на предмет іпотеки за договором іпотеки від 27.04.2012 нежитлове приміщення (будинок побуту) по вул. Соборна (до перейменування вул. Леніна), 25 у м. Пирятині Полтавської області, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою вартістю не нижчою від ринкової ціни в рахунок часткового погашення заборгованості в розмірі 12689500,23 грн.

13 листопада 2017 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення іпотеки. В обґрунтування позову вказала, що 27.04.2012 між сторонами було укладено договір позики та для його забезпечення договір іпотеки, за яким вона передала ОСОБА_3 в іпотеку нежитлове приміщення по вул. Соборна (Леніна), 25, м. Пирятин Полтавської області. У результаті виконання ОСОБА_4 основного зобовязання не в повному обсязі виникла заборгованість за договором позики у розмірі 136000,00 грн. 15.06.2017 через поштове відділення вона у рахунок остаточного виконання основного зобовязання за договором позики переказала ОСОБА_3 136000,00 грн, які остання отримала 19.06.2017. У звязку з вказаним вважає, що іпотека на належне їй нежитлове приміщення по вул. Соборна (Леніна), 25, м. Пирятин Полтавської області повинна бути припинена.

До Пирятинського районного суду Полтавської області надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом вказує, що згідно ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми поведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості,якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Договором позики, укладеним сторонами 27.04.2012, не передбачено іншого порядку черговості погашення вимог за грошовими зобовязаннями. А тому, отримавши 15.06.2017 від ОСОБА_4 кошти в сумі 136000,00 грн, ОСОБА_3 скерувала їх на погашення неустойки за неналежне виконання грошового зобовязання, а саме на відшкодування пені, розмір якої на той час становив 593400,00 грн. У звязку з викладеним просить відмовити позивачу за зустрічним позовом в задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та у відзиві на зустрічний позов. Також наголосив, що договором позики не передбачено порядок погашення заборгованості, а тому позивач мала право зарахувати перераховані кошти у рахунок погашення штрафів та пені.

Представник відповідача у судовому засіданні наполягав, що перераховані відповідачем 136000,00 грн позивачу призначалися лише для погашення основного боргу. Про те, що у рахунок заборгованості відповідача нараховувалася пеня та штрафи, остання не була обізнана. Жодних підтверджень, що відповідач отримувала вимогу позивача про усунення порушень виконання зобовязання, позивач суду не надала. Крім того, просить застосувати до позовних вимог строки позовної давності та спеціальної позовної давності. При розрахунку пені, нарахованої на відповідача за несвоєчасне погашення боргу, просить суд зменшити таку з урахуванням обставин справи.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом установлено, що 27 квітня 2012 року ОСОБА_5 (позикодавець) та ОСОБА_6 (позичальник) уклади договір позики грошей, відповідно до якого розмір позики становить 352000,00 грн, строк позики розпочинається з моменту укладення договору та закінчується 01.05.2013. Після закінчення вказаного строку позичальник зобовязується протягом трьох календарних днів повернути позикодавцеві позику, частина якої залишилася не повернутою. Позичальник зобовязується повертати суму позики частинами не пізніше 01 числа кожного місяця, починаючи з 01.06.2012 щомісячно по 01.04.2013, суми позики кожна окремо у розмірі по 11000,00 грн. Договором передбачено, що при неповерненні суми позики (її частини) у строки, встановленні договором, позикодавець має право, починаючи з наступного дня після настання строку, предявити цей договір до стягнення, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса та вимагати при цьому повернення йому частини суми позики, що залишилася несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми (а.с. 7-8).

Пунктом 5.8 Договору передбачено, що за кожен день затримки повернення позики або її частини позичальник зобовязується сплачувати позикодавцю пеню в розмірі 5% від суми неповернутої позики або її частини.

Відповідно до п. 5.9 Договору у випадку затримки повернення позики або її частини більше ніж на 10 календарних днів позичальник зобовязується сплачувати позикодавцю штраф у розмірі 8000 грн в кожному такому окремому випадку.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.11.2012 розірвано шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_7, у звязку з чим прізвище ОСОБА_5 було змінено на «Одінцова» (а.с. 16).

У зазначений строк відповідачка умови договору не виконала, позику не повернула, пеню за несвоєчасне виконання договору не сплатила, тому позивач була змушена звернутися до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення боргу за договором позики.

Так, в порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, щомісячні внески згідно договору кредиту проводяться невчасно, а тому, згідно розрахунку представника позивача заборгованість станом на 07.07.2017 становить 12689500,23 грн, у тому числі:

-136000,00 грн основний борг;

-20445,45 грн 3% річних;

-147904,78 грн інфляційні втрати;

-12412150,00 грн пеня за несвоєчасне виконання зобовязань (а.с. 103-106).

Відповідач та його представник хоч і посилалися на безпідставність розрахунку заборгованості, проте свого розрахунку суду не надали, клопотань про призначення відповідних експертиз не заявляли.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, відповідач у строки, що встановлені вказаним договором, позики не повернули.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши та перерахувавши розрахунок заборгованості, виявив невідповідності у розрахунку представника позивача, а тому правильний розрахунок заборгованості має наступний вигляд:

-Сума основного боргу 136000,00 грн;

-Розрахунок 3% річних:

Дата початкуКінцева датаКількість днівСума боргуРозмір річних відсотківСума 3%
05.05.201319.06.00,003,00%954,25
20.06.201303.07.00,003,00%264,99
04.07.201316.09.00,003,00%1447,56
17.09.201318.03.000,003,00%3395,67
19.03.201416.09.6000,003,00%3213,37
17.09.201407.06.000,003,00%11111,01
Всього 20386,85

-Розрахунок інфляційних втрат:

Дата початкуКінцева датаКількість днівСума боргуІндекс інфляціїІнфляційні витрати
05.05.201319.06.00,00Трав. 2013 року 100,1 Чер. 2013 року 100,0258,00
20.06.201303.07.00,00Чер. 2013 року 100,000,00
04.07.201316.09.00,00Лип. 2013 року 99,9 Сер. 2013 року 99,3 Вер. 2013 року 100,00-1902,33
17.09.201318.03.000,00Вер. 2013 року 100,0 Жов. 2013 року 100,4 Лис. 2013 року 100,2 Груд. 2013 року 100,5 Січ. 2014 року 100,2 Лют. 2014 року 100,6 Бер. 2014 року 102,2 9434,01
19.03.201416.09.6000,00 Бер. 2014 року 102,2 Квіт. 2014 року 103,3 Трав. 2014 року 103,8 Чер. 2013 року 101,0 Лип. 2014 року 100,4 Сер. 2014 року 100,825945,72
17.09.201407.06.000,00Вер. 2014 року 102,9 Жов. 2014 року 102,4 Лист. 2014 року 101,9 Груд. 2014 року 103,0 Січ. 2015 року 103,1 Лют. 2015 року 105,3 Бер. 2015 року 110,8 Квіт. 2015 року 114,0 Трав. 2015 року 102,2 Черв. 2015 року 100,4 Лип. 2015 року 99,0 Серп. 2015 року 99,2 Вер. 2015 року 102,3 Жов. 2015 року 98,7 Лист. 2015 року 102,0 Груд. 2015 року 100,7 Січ. 2016 року 100,9 Лютий 2016 року 99,6 Бер. 2016 року 101,0 Квіт. 2016 року 103,5 Трав. 2016 року 100,1 Чер. 2016 року 99,8 Лип. 2016 року 99,9 Серп. 2016 року 99,7 Вер. 2016 року 101,8 Жов. 2016 року 102,8 Лист. 2016 року 101,8 Груд. 2016 року 100,9 Січ. 2017 року 101,1 Лют. 2017 року 101,0 Бер. 2017 року 101,8 Квіт. 2017 року 100,9 Трав. 2017 року 101,3121329,43
Всього: 155064,83

-Розрахунок пені:

Дата початкуКінцева датаКількість днівСума боргуРозрахункова ставка Пеня
05.05.201319.06.00,005% за кожен день прострочки580500,00
20.06.201303.07.00,005% за кожен день прострочки161200,00
04.07.201316.09.00,005% за кожен день прострочки880600,00
17.09.201318.03.000,005% за кожен день прострочки2065700,00
19.03.201416.09.6000,005% за кожен день прострочки1954800,00
17.09.201407.06.000,005% за кожен день прострочки6759200,00
Всього 12 402 000,00

Крім того, встановлено десять фактів порушення строків виконання зобовязання, у звязку з чим, у відповідності до п. 5.9 Договору позики грошей, сума штрафу складає 80000, 00 грн (8000*10).

Так, необхідно було внести черговий платіж до 01.08.2012, фактично внесено 21.08.2012; необхідно було внести черговий платіж до 01.09.2012, фактично внесено 30.09.2012; необхідно було внести черговий платіж до 01.10.2012, фактично внесено 31.10.2012; необхідно було внести черговий платіж до 01.11.2012, проте фактично не внесено; необхідно було внести черговий платіж до 01.12.2012, фактично внесено 21.12.2012; необхідно було внести черговий платіж до 01.01.2013, фактично внесено 30.01.2013; необхідно було внести черговий платіж до 01.02.2013, проте фактично не внесено; необхідно було внести черговий платіж до 01.03.2013, проте фактично не внесено; необхідно було внести черговий платіж до 01.04.2013, фактично внесено 18.04.2013; необхідно повернути неповернуту частину позики до 04.05.2013 включно, проте не повернуто.

Проте, у ході судового розгляду встановлено, що відповідач 15.06.2017 сплатила відповідачу 136000,00 грн, які остання зарахувала в рахунок погашення штрафів (80000,00 грн та 56000,00 грн у часткове погашення пені за період з 05.05.2013 по 19.06.2013.

А тому вимоги про стягнення штрафу та пені у вказаному розмірі за вказаний період позивач не предявляє у судовому засіданні.

Встановлено, що до суду позивач звернулася з пропуском строку позовної давності відносно заявлених вимог про стягнення пені. Так, у судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про застосування до позовних вимог строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання (наприклад, борг по розписці) перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для позики з щомісячними платежами термін позовної давності починається від дня, коли черговий платіж не було внесено позичальником в обумовлений термін. Таким чином, позовна давність розраховується для кожного простроченого платежу окремо і вже не залежить від терміну закінчення договору.

Перебіг позовної давності може перериватися вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Після перерви перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ЦКУ). Наприклад, якщо після прострочення позичальник вносить платіж (підтверджуючи, таким чином, свій борг), позовна давність починається заново.

Останній платіж у погашення основного боргу заборгованості відповідачем було сплачено 16.09.2014. Вказаними діями відповідач визнала свій борг та поновила строк позовної давності.

А тому в чистині стягнення основного боргу застосувати позовну давність немає підстав.

Умовами договору також передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

До стягнення неустойки у виді пені застосовується спеціальна позовна давність. Так, пеня за несвоєчасне погашення боргу підлягає стягненню за рік до предявлення позову до суду з 19.07.2016 по 07.07.2017 (дату проведення остаточного розрахунку представником позивача), тобто за 354 календарних дня.

А тому сума пені за несвоєчасне виконання зобовязань становитиме 2407200,00 грн (136000,00 * 5% *354).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Як розяснено у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вказане та те, що більшу частину боргу відповідач вже повернула, проте у звязку із невчасним виконанням зобовязань права позивача все ж таки порушені, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки до розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за вказаний період.

В такому разі розмір пені вираховується наступним чином.

Період розрахункуСтавка НБУ,%Кількість днів у періодіПеня
19.07.2016 - 28.07.201616.5101229.59 грн
29.07.2016 - 15.09.201615.5495659.84 грн
16.09.2016 - 27.10.94.79 грн
28.10.2016 - 07.12.77.48 грн
08.12.2016 - 25.01.12.11 грн
26.01.2017 - 01.03.51.51 грн
02.03.2017 - 13.04.86.14 грн
14.04.2017 - 25.05.68.82 грн
26.05.2017 - 07.07.201712.5423912.33 грн
Всього: 37092,61 грн

На підставі викладеного, з відповідача підлягає стягненню:

-136000,00 грн основного боргу;

-20386,85 грн 3% річних;

-155064,83 грн інфляційних втрат;

-37092,61 грн пені за несвоєчасне виконання зобовязань.

Всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 348544,29 грн.

Для забезпечення повного та своєчасного виконання позичальником боргових зобовязань за Договором позики грошей 27 квітня 2012 року між ОСОБА_5 (іпотекодержатель) та ОСОБА_6 (іпотекодавець) уклали договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець в забезпечення виконання зобовязань за договором позики передає іпотеко держателю в іпотеку нерухоме майно нежиле приміщення (будинок побуту) загальною площею 503,4 кв.м., по вул. Соборна (до перейменування вул. Леніна), 25, м. Пирятин Полтавської області, а іпотекодержавтель приймає його в іпотеку та набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (а.с. 9-12).

У звязку з невиконанням ОСОБА_6 свого обовязку за договором позики, позивачем у відповідності з положеннями ч.1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» відповідачу було надіслано письмову вимогу про усунення порушення із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі її невиконання. У вимозі також вказувалося про нарахування за ОСОБА_4 3% річних, інфляційних втрат та пені за затримку повернення виконання зобовязання (а.с. 13-14).

Про отримання вказаної вимоги свідчить повідомлення ОСОБА_4, направлене ОСОБА_3 03.01.2016, про неправильне нарахування боргу (а.с. 52).

Отримання ОСОБА_4 повторної вимоги підтверджується описом цінного листа та квитанцією про відправлення рекомендованим листом від 08.06.2017 (а.с. 15).

Після вказаного ОСОБА_4 15.06.2017 було частково сплачено заборгованість у розмірі 136000,00 грн, що визнається та не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати достроково виконання основного зобовязання, а вразі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлове приміщення (будинок побуту) по вул. Соборна (до перейменування вул. Леніна), 25 у м. Пирятині Полтавської області, шляхом продажу вищевказаного нерухомого майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою вартістю не нижчою від ринкової ціни в рахунок погашення заборгованості з договором позики.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної у постанові № 235/3619/15-ц від 21.03.2018, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержавтель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 ЗУ «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як встановлено судом, основне зобовязання на даний час не виконано, строк дії іпотечного договору не закінчився.

Проте, пунктом 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотеко держателю і не змінює обсяг його прав.

Згідно пункту 2.5 договору іпотеки сторони за взаємною домовленістю на дату укладення договору оцінили предмет іпотеки в 404378,00 грн.

Сторонами не було заявлено до суду клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення обєктивної ринкової вартості іпотечного майна.

Враховуючи, що судом визнається заборгованість відповідача частково у розмірі 348544,29 грн, що є значно меншою від вартості іпотечного майна на момент його оцінки сторонами, а саме на 55833,71 грн; що ціна предмету іпотеки у договорі іпотеки зазначалася станом на 27.04.2012, та рівень інфляції, зазначений вище, що дає змогу передбачити безумовне збільшення вартості іпотечного майна на дуже значну суму, суд позбавлений об'єктивно оцінити співмірність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3, тому задоволення позову в межах наявних у справі доказів є неможливим.

Також, згідно до ст.ст. 10, 12, 81, ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи наведене, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних у справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач не довів позовні вимоги, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки суд не вбачає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні вимог первісної позовної заяви відмовлено у повному обсязі, то і у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат з відповідача слід також відмовити.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення іпотеки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

У зустрічному позові вказується одна підстава припинення іпотеки те, що 15.06.2017 ОСОБА_4 переказала ОСОБА_3 136000,00 грн у рахунок остаточного виконання основного зобовязання за договором позики, які остання отримала 19.06.2017. Тобто ОСОБА_4 вважає, що основне зобовязання припинено у звязку з його повним фактичним виконанням, внаслідок чого має бути припинена дія договору іпотеки.

Представник позивача не заперечує того факту, що відповідач дійсно 15.06.2017 переказала позивачу 136000,00 грн.

Однак, згідно ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми поведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

В той час, договором позики грошей не встановлено черговості погашення вимог позикодавця.

На підставі вказаної норми позивач скерувала 136000,00 грн, які переказала їй ОСОБА_4 15.06.2017, у рахунок погашення штрафу та частково пені за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 05.05.2013 по 19.06.2013.

Позивач мала цілковите право у 2017 році скеровувати вказані кошти на погашення штрафу та пені, нарахованих у 2013 році, оскільки позовна давність обмежує у часових рамках особу у захисті своїх прав у судовому порядку, проте ніяк не обмежує врегулюванню правовідносин у позасудовому порядку.

Вказане ніяким чином не може порушувати права відповідача, оскільки остання ознайомлена з умовами договору позики грошей, що підтверджується її підписом у договорі, отримувала письмову вимогу позивача про усунення порушень виконання зобовязання, у якій вказані всі вимоги позивача. Тобто, станом на 15.06.2017 ОСОБА_4 була повідомлена про нарахування пені за несвоєчасне погашення боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

У звязку з викладеним переказані ОСОБА_4 136000,00 грн на користь позивача не можуть бути враховані як сума погашення основного боргу, тому основний борг залишається непогашеним, строк дії договору іпотеки не закінчився, а тому договір іпотеки не може бути припиненим.

Отже, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення іпотеки слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 253, 256-258, 526, 546, 551, 575, 610-611,625, 1050, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 77, 81-82, 141, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 3, 12, 17, 33, 39 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення іпотеки відмовити.

Рішення суду по справі може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка вул. Артема, 56/65, м. Київ, 04053, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серія КО № 011022 виданий Пирятинським РС УДМС України в Полтавській області 14.11.2015.

Повний текст рішення складений 18 січня 2019 року.

Суддя Ю.О. Ощинська