Справа № 454/1867/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/2534/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Львів

Справа № 454/1867/16-ц

Провадження № 22-ц/811/2534/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року складі судді Струс Т.В.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариством комерційний банк "ПриватБанк" 156721 (сто пятдесят шість тисяч сімсот двадцять одну)грн. 21коп. заборгованості за кредитним договором №LVQCLON06644 від 02.07.2015р., яка складається з: 70703,90грн. заборгованість за кредитом; 4014,54грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 77083грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором,а також штраф згідно умов договору; 1000грн. штраф (фіксована частина); 3919,77грн. штраф (процентна ставка).

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариством комерційний банк "ПриватБанк" 3039 (три тисячі тридцять дев»ять) грн. 82 коп. судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказує, що вважає, що рішення є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Зазначає, що погоджується з розміром заборгованості та відсотків, проте просить відмовити в стягненні розміру штрафних санкцій в розмірі 77 083 грн та 3 039, 82 грн. судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги, вказує, що судові витрати, які стягнуті з відповідача за оскаржуваним рішенням, входять в заборгованість за кредитом і не можуть стягуватись повторно. Також вважає, що одночасне стягнення пені та штрафів призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, оскільки відповідно до ст.. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень , закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вважає, що суд може з власної ініціативи застосувати ч.3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року частково і ухвалити нове рішення, яким стягнути з неї заборгованість за кредитом 70 703, 90 грн. - заборгованість за кредитом, 4 014, 54 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1000 грн. - штраф (фіксована частина) , 3 919, 77 грн - штраф ( процентна ставка), в задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищенаведеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 02.07.2015 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №LVQCLON06644, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 78429,50грн. Відповідно умов договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно в період сплати, відповідач повинен надати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відмотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобовязань за договором, відповідач сплачує банку пеню у розмірі 0,178% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідач взятих на себе зобов`зань не виконала, в результаті чого, станом на 29.06.2016р. заборгованість перед банком становить 156721,21грн., з яких: 70703,90грн. заборгованість за кредитом; 4014,54грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 77083грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором,а також штраф згідно умов договору; 1000грн. штраф (фіксована частина); 3919,77грн. штраф (процентна ставка).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту, процентів та штрафу, судом першої інстанції, правильно встановлено фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням норм матеріального права, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання щодо поверненню кредиту і сплати процентів за його користування, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню згідно наданого банком розрахунку, який не спростовано відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, заборгованість за кредитом, проценти за кредитом, штраф та пеня підлягають стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної щодо значного перевищення розміру пені за розмір заборгованості по кредиту не можуть слугувати підставою для скасування рішення, оскільки заборгованість по кредиту становить 70703,90грн. + 4014,54грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, що дорівнює 74 718, 44 грн., а пеня становить 77083грн.

Щодо доводів апеляційної скарги, що штраф і пеня це подвійне застосування цивільно-правової відповідальності, такі спростовуються матеріалами справи, а саме пунктом А.7 договору передбачено, що, у випадку порушення позичальником будь-якого грошового зобов`язання, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,178% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п.6.8. договору у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000грн. +5% від суми встановленого у п. А.2. цього договору ліміті на цілі відмінні від сплати строкових платежів та платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції а тому не можуть слугувати підставою для його скасування.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, щодо неправильного стягнення судових витрат колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

Відповідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до квитанції наявних в матеріалах справи, суми сплачені позивачем є судовим збором, тому підстав для стягнення іншої суми судових витрат з ОСОБА_2 немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року в залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 січня 2019 року.

Головуючий

Судді