Провадження №2/359/493/2019
Справа №359/5554/18
РІШЕННЯ

Іменем України

14 січня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Бориспільська міська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування та про визнання права власності на частку у квартирі, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що 29 грудня 2017 року помер ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з ? частки у квартирі АДРЕСА_1. За час свого життя ОСОБА_3 заповіт не склав, тому після його смерті спадкування здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та ОСОБА_2, як батьки спадкодавця. Вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом звернення до нотаріуса з відповідними заявами. Позивач вказала на те, що шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано 24 вересня 1985 року. З того часу вона не проживає однією сімєю з відповідачем, не має спільного побуту, не підтримує близьких стосунків. Вихованням сина займалась виключно самостійно, ОСОБА_2 не брав участі у вихованні та утриманні сина, не спілкувався з ним. Також ОСОБА_2 не сплачував, призначені судом аліменти на утримання сина, не надавав сімї жодної матеріальної підтримки, не брав участі у розбудові побуту. Вказані обставини свідчать про факт свідомої відмови ОСОБА_2 від участі у вихованні та подальшому житті сина. Тому ОСОБА_1 просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті сина ОСОБА_3, який помер 29 грудня 2017 року, а також визнати за нею право на ? частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав та про причини неявки суд не повідомила.

Завідувач Бориспільської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 направила до суду лист з проханням розглядати справу за відсутності представника нотаріальної контори та при вирішенні спору поклалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 грудня 2017 року помер ОСОБА_3, згідно копії свідоцтва про смерть, виданого на його імя (а.с.16).

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з ? частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Дана обставина підтверджується копією дубліката договору купівлі-продажу від 15 серпня 2003 року, посвідченого ОСОБА_6, державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори, та довідкою КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» від 18 червня 2018 року (а.с.20-21,24).

З копії свідоцтва про народження, виданого на імя ОСОБА_3, а також ОСОБА_3 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.13, 14-15) встановлено, що позивач була матірю спадкодавця, а відповідач його батьком.

У відповідності до положення з ч.1 ст.1261 ЦК України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом.

З копії матеріалів спадкової справи №16/2015, заведеної Бориспільською міською державною нотаріальною конторою щодо майна ОСОБА_3, вбачається, що як позивач, так і відповідач у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори (а.с.81,90). Таким чином, вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки, які ухилялися від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило абз.2 ч.3 ст.1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

З доводів позивача вбачається, що 24 вересня 1985 року між нею та ОСОБА_2 було розірвано шлюб. На час розірвання шлюбу синові виповнилось лише три роки. Починаючи з того часу сторони по справі не проживають однією сімєю, не підтримають близьких стосунків та не мають спільного побуту. ОСОБА_2 не здійснював утримання сина шляхом сплати, присуджених судом аліментів, не надавав жодної матеріальної підтримки. З цього приводу позивач зверталась до суду з позовом про стягнення заборгованості за аліментами.

За правилами ч.1 ст.13, а також ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч цьому, позивач та її представник ОСОБА_4 не надали жодного належного та допустимого доказу, які б свідчили про свідоме та умисне ухилення ОСОБА_7 від виконання свого обовязку щодо утримання свого сина, в тому числі щодо утримання останнього до досягнення ним повноліття.

За змістом ч.1 та ч.4 ст.77, а також ч.1 ст.89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тому судом критично оцінюється обвинувальний висновок по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України (а.с.77), в якості належного доказу на підтвердження тієї обставини, що відповідач ухилявся від утримання сина.

В матеріалах справи також містяться письмові пояснення ОСОБА_8, адресовані до Бориспільського міськрайонного суду (а.с.78). Зі змісту яких вбачається, що він особисто знайомий з ОСОБА_1 з 1962 року, оскільки остання проживала разом з своїми батьками в тому ж будинку, що й ОСОБА_8 Протягом всього часу вони підтримували добропорядні сусідські відносини. ОСОБА_8 відомо, що ОСОБА_1 у 1979 році одружилась з ОСОБА_2 та вони залишились проживати у батьків ОСОБА_1 У 1982 році у них народився син ОСОБА_3 Проте, подружнє життя не склалося та у 1985 році сторони по справі розірвали шлюб. ОСОБА_1 залишилась виховувати сина за підтримки своїх батьків. В серпні 2003 року ОСОБА_1 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_4, яка залишилась у спадок від батьків, та придбала квартиру в м. Бориспіль, куди і переїхала проживати разом з ОСОБА_3 З чуток від сусідів та особистих розмов з позивачем ОСОБА_8 відомо, що ОСОБА_3 мав проблеми з наркотиками. Оскільки, останній не мав підтримки батька.

У відповідності до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Саме тому судом також критично оцінюють вказані пояснення ОСОБА_8 як допустимий доказ. Оскільки позивачем не заявлялось клопотання про допит даної особи в якості свідка безпосередньо в судовому засіданні. Також суд приймає до уваги, що вказані пояснення написані від руки. При цьому, суд позбавлений можливості встановити ту обставину, що дійсно пояснення написані особисто ОСОБА_8 При цьому вказану особу не було допитано в якості свідка з приведенням до присяги свідка та попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і за відмову від давання показань.

Крім цього, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обовязку ОСОБА_2 сплачувати аліменти, присуджені за рішенням суду, а також наявності заборгованості зі сплати аліментів.

З огляду на це, доводи позивача стосовно того, що ОСОБА_2 не здійснював належного утримання сина та свідомо ухилявся від участі в вихованні та житті сина, ґрунтуються виключно на її припущеннях.

Тому у задоволенні позовних вимог про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, належить відмовити.

Як передбачено ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ? частку квартири, що знаходиться в АДРЕСА_5, є похідними від позовних вимог про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Тому судом не вбачаються підстави також для задоволення позовних вимог про визнання права власності на частину квартири.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні предявленого позову у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанцій (а.с.1,2) вбачається, що при предявленні позову ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1409 гривень 60 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні предявленого позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування ОСОБА_1 понесених судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись абз.2 ч.3 ст.1224, ст.1258 ЦК України, ч.1 ст.13, ч.1 та ч.4 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.89, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Бориспільська міська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування та про визнання права власності на частку у квартирі, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 січня 2019 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський