КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 357/3621/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/5562/2019Головуючий у суді першої інстанції - Орєхов О.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про накладення штрафу, стягувач - ОСОБА_4,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою в якій просила визнати незаконною та скасувати постанову Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ВП № 56790256 від 14.09.2018 про накладення штрафу, винесену заступником начальника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Загвоздкіною М.С.

В обґрунтування вимог скарги зазначала, що 19.07.2018 заступником начальника відділу Білоцерківського MB ДВС ГТУЮ у Київській області Загвоздкіною М.С. відкрито виконавче провадження № 56790256 за виконавчим листом № 2/357/789/17, виданого 11.08.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, згідно якого її зобов'язано усунутим перешкоди ОСОБА_4 у користуванні нею частиною житлового будинку АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 демонтувати надбудовану частину даху в будинку та повернути конструкцію даху у попередній стан.

01.08.2018 боржник ОСОБА_3 звернулась до заступника начальника Білоцерківського MB ДВС ГТ УЮ у Київській області Загвоздкіної М.С. із заявою про роз'яснення змісту виконавчого документа.

13.08.2018 головним державним виконавцем Білоцерківського MB ДВС ГТУЮ у Київській області БібаєвоюВ.В. на боржника ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 1 700,00 грн. за невиконання рішення суду.

14.09.2018 оскаржуваною постановою на неї знову накладено штраф за повторне невиконання рішення суду у розмірі 3 400 грн.

Вважає, що у державного виконавця були відсутні належні підстави для накладення штрафу за повторне невиконання судового рішення, оскільки штраф може бути накладений лише за невиконання рішення без поважних причин.

Неможливість виконання рішення суду пов'язана з тим, що у постанові про відкриття виконавчого провадження конкретно не зазначено, якими розмірами демонтувати частину даху, а також не зазначено у який саме попередній стан повернути конструкцію даху, тобто які саме елементи даху необхідно демонтувати та які елементи даху необхідно встановити та з яких будівельних матеріалів необхідно відновити елементи даху, враховуючи те, що частина житлового будинку кв. № 2 збудована в 1917 році (а.с. 2-6).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2019 у задоволенні скарги відмовлено (а.с.89-95).

В апеляційній скарзі боржник, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення скарги. Вказує, що суд неповно встановив фактичні обставини справи, надав невірну оцінку наявним у справі доказам, невірно застосував норми закону, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про правомірність постанови державного виконавця (а.с.98-103).

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 04.03.2019 (а.с.109,110).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.03.2019 відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.111,112).

У визначений судом строк відзивів від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.03.2019 справу призначено до розгляду на 03.04.2019 (а.с.114,115).

Учасники справи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відтак суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з'явились у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що рішення державного виконавця відповідали вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з ухвалою суду, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2017, яке набрало законної сили, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні будинком. Суд зобов'язав усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні частиною житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_6 демонтувати надбудовану частину даху в житловому будинку АДРЕСА_1, повернути конструкцію даху у попередній стан та стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі по 4 965 грн. з кожного.

19.07.2018 заступником начальника відділу Білоцерківського MB ДВС ГТУЮ у Київській області Загвоздкіною М.С. відкрито виконавче провадження №56790256.

01.08.2018 боржник ОСОБА_3 звернулась до заступника начальника Білоцерківського MB ДВС ГТ УЮ у Київській області Загвоздкіної М.С. із заявою про роз'яснення змісту виконавчого документа.

13.08.2018 головним державним виконавцем Білоцерківського MB ДВС ГТУЮ у Київській області БібаєвоюВ.В. на боржника ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 1 700,00 грн. за невиконання рішення суду.

14.09.2018 оскаржуваною постановою на боржника знову накладено штраф за повторне невиконання рішення суду у розмірі 3 400 грн.

Боржник оскаржив постанову про накладення штрафу в порядку цивільного судочинства до суду який видав виконавчий документ.

Прийнявши до розгляду скаргу та розглянувши її по суті, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 1404-VIII постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 2 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Означене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 06.06.2018 № 127/9870/16-ц.

Частинами 1, 2 ст. 377 ЦК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, оскаржувана ухвала, у зв'язку з порушенням правил юрисдикції, підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 255, 268, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про накладення штрафу, стягувач ОСОБА_4 - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складений 04 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В.Крижанівська