Дата документу 22.01.2019 Справа № 334/3829/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3829/17
Провадження №22-ц/807/111/19
Головуючий в 1-й інстанції - Турбіна Т.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.
суддів:Крилової О. В., Полякова О. З.,
секретарБабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2018 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 01 червня 2018 року) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суд з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначало, що 17.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VІ від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав ОСОБА_5 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 52000,00 доларів США, а ОСОБА_5 зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 16.11.2027 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_5 за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_6 було укладено Договір поруки № 0 /П від 17.11.2006 року, відповідно до умов якого, остання зобов'язалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_5 усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є солідарною. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. ОСОБА_5 взяті на себе обов'язки, щодо виконання умов договору, не виконує, у зв'язку з чим станом на 12.06.2017 року виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 39118,30 доларів США , яка складається з: заборгованості за кредитом - 20404,14 доларів США; заборгованість по процентам в тому числі прострочена заборгованість - 18 714,16 доларів США. Посилаючись на викладені обставини, Банк просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 39118,30 доларів США та в рівних частках понесені судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ПАТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що при порушенні боржником умов договору щодо погашення боргу частинами, перебіг позовної давності починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів з моменту настання строку погашення чергового платежу. Кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до моменту погашення заборгованості, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору законом не передбачено. У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитом вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно умов договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував, не дав належну правову оцінку зібраним доказам, а тому дійшов невірного висновку, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №0, відповідно до якого остання отримала кредит в іноземній валюті в сумі 52 000 доларів США, терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1), але не пізніше 16.11.2027р. (п. 1.2.2. кредитного договору),з процентною ставкою в розмірі 11,3 % річних. 17.12.2008 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору № №0 від 17.11.2006 року, згідно п.1.1. якого змінився строк сплати процентів з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким Банком було нараховано проценти., згідно п.1.2 погодили новий Графік погашення кредиту. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, кредит надавався позичальниці на придбання квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1. В забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань між Банком та ОСОБА_5 17.11.2006 року було укладено Договір іпотеки № №0/З, згідно п.1.2 якого іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань Іпотекодавця за кредитним договором № №0 від 17.11.2006 року та за кредитним договором №0/2 від 17.11.2006 року. Предметом іпотеки є квартина № 80 в будинку № 30-А по вкл. Зернова, що в м. Запоріжжі.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника по вказаному кредитному договору 17.11.2006 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №0/П , згідно якого остання зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальницею усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору №0. Згідно п. 1.3. та п.1.4. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених в кредитному договорі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Крім того, п. 2.2. договору поруки передбачено, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання на 10-ий робочий день з дати відправлення йому такої вимоги. Відповідно до пункту 3.2 вказаного договору, порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальника по вищеназваному кредитному договору.

Позичальницею ОСОБА_5 належним чином умови кредитного договору не виконувались, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті кредитних платежів.

З довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 12.06.2017р. вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_5 здійснила 10.10.2008р., заборгованість за кредитом з цієї дати становить 20404,14 доларів США. Платежі на погашення процентів здійснювалися до 30.06.2009р., всього на цю дату було сплачено на погашення процентів 7183,02 доларів США, станом на 31.05.2017 заборгованість за процентами становить 18714,16 доларів США.

Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за період з 12.06.2016р. по 12.06.2017р. нарахована у розмірі 131720,00 грн.

З позовом про стягнення вказаної заборгованості Банк звернувся до суду 15.06.2017р.

Однак до цього Банк звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Любіченковського О.О., який вчинив виконавчий напис від 26.01.2010 року (зареєстровано в реєстрі № 121) і звернув стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2, для задоволення вимог банку на погашення заборгованості за кредитним договором, строк платежу за яким настав 25.12.2009р., за період з 01.06.2009р. по 04.01.2010р. у розмірі 174 177,05 грн., що еквівалентно 21813,03 доларів США, які складаються з простроченої заборгованості за кредитом 162927,06 грн., простроченої заборгованості по процентам у сумі 10944,08 грн., пені 305,91 грн.

Виходячи з обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, строк виконання якої настав 29.12.2009 р., та звернувши стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса від 26.01.2010р. для задоволення вимог про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, строк платежу за яким настав 29.12.2009р., кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з цього моменту. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Банк звернувся 15.06.2017р., тобто зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами у справі, що згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Оскільки банк в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов'язання, однак з позовом як до боржника, так і до поручителя звернувся лише 15.06.2017р., тобто за межами встановлених законом строків, порука є припиненою. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частиною 1 ст. 533 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Положеннями ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом на час виникнення спірних правовідносин регулювалося ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України також зазначається, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.4 вказаної Глави зазначається, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.Відповідно до п. 5.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Оскільки згідно копії виконавчого напису нотаріуса від 26.01.2010 року, строк для погашення боргу за кредитним договором №0 настав 25.12.2009 року, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат».

Положеннями ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Положеннями ст. 264 ЦК України передбачено що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Крім того, відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення пені, штрафів, неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням кредитором права на повернення кредиту достроково. Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та звернувши стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса для задоволення вимог про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, строк платежу за яким настав 29.12.2009р., кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з цього моменту.

Таким чином, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Банк звернувся поза межами строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами у справі, що згідно ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Оскільки банк в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов'язання, однак з позовом як до боржника, так і до поручителя звернувся лише 15.06.2017 р., тобто за межами встановлених законом строків, порука є припиненою.

Аналогічні висновки суду викладені в постановах Верховного суду у справах за № 14-10цс18 від 28 березня 2018 року та №61-7017св18 від 10 жовтня 2018 року.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що при порушенні боржником умов договору щодо погашення боргу частинами, перебіг позовної давності починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення; несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів з моменту настання строку погашення чергового платежу; кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до моменту погашення заборгованості, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору законом не передбачено; у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитом вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно умов договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу - ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави для задоволення позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повна постанова складена 23 січня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков