РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м.Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області

в особi суддi Смолій Л.Д.,

при секретарі судового засідання Хлуд І.П.

з участю позивача ОСОБА_2

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в мiстi Рiвне справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів по договору позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів на відшкодування трьох відсотків річних, інфляційних витрат та пені в межах строку позовної давності на суму 8077,19 гривень та судових витрат по справі.

В обґрунтування позову вказує, що 25 вересня 2006 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики на суму 21 750 гривень. У зв»язку з тим, що борг, у передбачний у договорі строк, повернуто не було 26.02.2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. вчинено виконавчий напис. 16.02.2009 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Прокопчуком І.А. відкрито виконавче провадження. Згідно повідомлення начальника відділу ДВС Рівненського МУЮ від 09.08.2018 року із заробітної плати боржника частково було погашено заборгованість на суму 528,52 гривні, залишок до стягнення складає 21748,46 гривень. Просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь відшкодування трьох відсотків річних, інфляційних витрат та пені в межах трирічного строку позовної давності на суму 8077,19 гривень.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки від відповідача повідомлення не надійшло, відзив на позов не подав.

Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача, який не з'явився.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 25 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики на суму 21 750 гривень, що посвідчений приватним нотаріусом Усик С.І.

У звязку із невиконанням грошового зобовязання відповідачем, 26 лютого 2007 року приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. на підставі ст. 87 Закону України Про нотаріат та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, видала виконавчий напис, про стягнення із відповідача на користь позивача коштів на суму 22276,98 грн., в тому числі заборгованість по договору, пені в розмірі 0,01 відсотка від неповерненої суми за умовами договору та коштів за вчинення виконавчого напису. 16 лютого 2009 року було відкрито виконавче провадження ВП № 31121114, з цього часу органами ДВС приймаються заходи до примусового стягнення коштів із боржника.

Як вбачається із повідомлення начальника відділу ДВС Рівненського МУЮ від 09.08.2018 року за № 70173 із боржника було частково стягнуто кошти в рахунок погашення боргу в розмірі 528,52 грн. Залишок до стягнення складає 21748,46 грн.

Таким чином, на підставі досліджених доказів судом встановлено тривале, не дивлячись на прийняті заходи до примусового виконання, невиконання грошового зобовязання відповідачем перед позивачем із грудня 2008 року по теперішній час.

Згідно положень ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, оскільки відповідач по даний час свої зобов'язання перед позивачем не виконав, борг не сплатив, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Судом встановлено, що відповідач має грошове зобов'язання перед позивачем, яке належним чином відповідачем не виконане, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за час прострочення, 3 % річних від простроченої суми, пені, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки, боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів.

Згідно розрахунку, здійсненого судом в межах трирічного строку позовної давності (з 29.08.2015 року по 29.08.2018 року) позивач має право на стягнення на його користь 3 відсотків річних від суми боргу 21748 грн. 46 коп., що складає 1959,00 гривень, пені в розмірі 0,01 % від неповерненої суми за кожен день прострочки повернення боргу та інфляційних витрат в розмірі 7575,01 грн, проте, зважаючи на диспозитивність цивільного судочинства, вимоги ч. 3 ст. 267 ЦК України, відповідно до яких позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у межах заявлених ним вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів по договору позики задовольнити повнiстю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування трьох відсотків річних, інфляційних витрат та пені на суму 8077,19 гривень.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Позивач - ОСОБА_2, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_3, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя -