Дата документу 02.04.2019 Справа № 333/3320/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/3320/16 Головуючий у 1 інстанції Варнавська Л.О.
Провадження №22ц/807/262/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Філіпова Лариса Петрівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Беруненко Лариса Михайлівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Грибанова Ольга Віталіївна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Байрамова Оксана Михайлівна, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, орендне підприємство Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про витребування квартири із незаконного володіння та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Філіпова Л.П., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Беруненко Л.М., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Грибанова О.В., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Байрамова О.М., Департамент реєстраційних послуг ЗМР, ОП ЗМБТІ, орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Комунарському району, про витребування квартири із незаконного володіння та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом.

В позові зазначала, що її батько ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входить квартира АДРЕСА_1. Право власності на цю квартиру за ОСОБА_11 підтверджується договором купівлі-продажу нерухомості №2123 від 19.07.1995 року зареєстрованим Універсальною біржею «Хортиця».

Вона є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті батька, від спадщини не відмовлялась та подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №34644096 від 24.07.2013р. Постановою приватного нотаріуса Філіпової Л.П. від 24.07.2013 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого ОСОБА_11 у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2013 року по цивільній справі №333/7143/13ц за нею визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 Рішення набуло законної сили 17.12.2013 року.

В березні 2016 року звернулась до ОП ЗМБТІ із заявою про виготовлення технічної документації з метою в подальшому подати документи на проведення державної реєстрації права власності на квартиру. Співробітники ОП ЗМБТІ повідомили їй, що виготовити технічну документацію вони не мають можливості оскільки право власності на цю квартиру зареєстровано за іншою особою. Із заявою про вчинення злочину вона звернулась до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, де 27.04.2016 року за ст. 358 ч.1 КК України за фактом підробки офіційного документа (паспорта громадянина України), який використано при оформленні довіреності на розпорядження квартирою та укладенні договору купівлі-продажу було відкрито кримінальне провадження №40002047, розслідування по якому триває. Факт вибуття квартири з її володіння не з її волі та не з волі ОСОБА_11 підтверджується таким. ОСОБА_11 за життя спірну квартиру не відчужував, довіреність на право розпорядження квартирою нікому не надавав, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до укладання будь-яких угод щодо відчуження квартири.

Довіреність на право розпоряджатися квартирою від імені ОСОБА_12 на ім'я ОСОБА_5 від 10.12.2012 року була укладена не ОСОБА_12, а іншою особою по паспорту з іншими даними. Довіреність було укладена взагалі не ОСОБА_12, а сторонньою особою, яка надала нотаріусу паспорт зовсім іншої людини, в якій шляхом підробки невстановленими особами було внесене зміни в графи «прізвище, ім'я, по-батькові». Із договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2013 року за яким ОСОБА_5, який діяв по довіреності від ОСОБА_12 продав належну їй квартиру ОСОБА_6, хоча на цей час ОСОБА_12 вже помер.

Тобто, договір відчудження квартири було укладено ОСОБА_5 по довіреності від імені ОСОБА_12, яка підписана не власником квартири, не ОСОБА_12, а невстановленою особою, який надав нотаріусу підробний паспорт на ім'я ОСОБА_12 Оскільки її батько ОСОБА_11 квартиру не відчужував, довіреність на право розпорядження нею нікому не надавав, і вона була продана ОСОБА_13 за підробленими документами, тобто майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, а тому вважає, що має право, як особа, що прийняла спадщину його витребувати від добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України.

На підставі викладеного, просила суд, витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 право власності на цю квартиру в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

07 травня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_4 на апеляційну скаргу ОСОБА_3 Зазначає, що прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1, набула речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею, і відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає в неї з часу державної реєстрації його права власності на квартиру. З огляду на те, що відповідач оспорює та не визнає право власності позивача на спадкове майно, яке знаходиться у його володінні, позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. Рішення суду вважає таким, що винесено у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 4 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 12 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

У відповідності до вимог частини другої ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що на день укладання договору купівлі-продажу оспорюванної квартири, ця квартира продавцю не належала та не могла належати, а отже є підстави витребувати її із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4

З зазначеним висновком колегія суддів погодиться не може.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 придбав квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором №2113 купівлі-продажу нерухомості від 19.07.1995 року, зареєстрованого Універсальною біржею «Хортиця» (т.1 а.с.17).

10 липня 1997 року укладений договір №2880 купівлі-продажу цієї квартири, за яким ОСОБА_11 продав ОСОБА_12 цю квартиру. Договір купівлі-продажу також зареєстрований Універсальною біржею «Хортиця» та в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 39474 11.07.1997 року (т.1 а.с. 18).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2006 року по справі №2-975/06 за позовом ОСОБА_14 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 10.07.1997 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12, зареєстрований Товарною біржею «Універсальна біржа «Хортиця» за номером 2880, з моменту його укладення (т.1 а.с. 19).

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2006 року по справі №2-126/06 за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_11 про розподіл майна ОСОБА_11 виділено у власність квартиру АДРЕСА_1 та інші предмети побуту (т.1 а.с. 20-21).

14 лютого 2013 року ОСОБА_5, як продавець, який діяв від імені ОСОБА_12 на підставі довіреності, та ОСОБА_6, як покупець уклали договір купівлі-продажу зазначеної квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 32-33).

27 червня 2013 року ОСОБА_15 продав ОСОБА_3 спірну квартиру, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Байрамовою О.М. (т. 1 а.с. 29-31).

Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія спадкової справи №116/2012 після померлого ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 15-52).

Позивач ОСОБА_4, є донькою ОСОБА_11, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження та шлюб (т. 1 а.с.13, 14).

Так, з неї вбачається, що ОСОБА_4 вперше звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіппової Л.П. із заявою про прийняття спадщини 06 грудня 2011 року. В заяві зазначено, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно актового запису про смерть №7218 від 10.12.2011 року, серії НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 16, 17).

У заяві ОСОБА_4 від 13 грудня 2012 року зазначено, що до складу спадкового майна після померлого ОСОБА_11 входять: квартира АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 34).

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіппової Л.П. відмовлено гр. ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з відсутністю правовстановлювального документу (т. 2 а.с. 35).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року визначено ОСОБА_4 додатковий строк терміном у три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 36).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2013 року внесено зміни до актового запису про смерть №7218 від 10.12.2011 року, шляхом виключення відомостей про смерть ОСОБА_11 у віці 70 років. Анульовано свідоцтво про смерть ОСОБА_11 серії НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 37-38).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2013 року визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 39).

24 липня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіппової Л.П. із заявою, в якій просила внести зміни в спадковий реєстр, а саме змінити дату смерті її батька ОСОБА_11 з 20 жотвня 2011 року на ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 40).

В той же день, ОСОБА_4 подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, в якій зазначала, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про смерть №903 серії НОМЕР_2 т. 2 а.с. 42), зазначила, що до складу спадкового майна входить кваритра АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 46).

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіппової Л.П. відмовлено гр. ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю правовстановлювального документу (т. 2 а.с. 47).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2013 року визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 22-23).

Проте, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року вищезазначене рішення було скасовано, та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - відмовлено (т. 2 а.с. 49-51).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом./ ст.1217 ЦК України/

Згідно до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, за змістом положень ст.ст.1268-1269 ЦК прийняття спадщини здійснюється шляхом подання нотаріусу відповідної заяви, а також внаслідок постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Іншого способу прийняття спадщини, в тому числі і шляхом встановлення відповідного факту, законом не передбачено.

Ухвалюючи рішення про витребування квартири із незаконного володіння відповідача та визнання права власності на неї за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_11, суд не звернув уваги, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач є спадкоємцем за законом на зазначену квартиру, а тому відсутні підстави для задоволення її позову.

Виходячи із наведеного, та із врахуванням письмової відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій із підстав відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, а також рішення суду апеляційної інстанції, яким було скасовано право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру як спадкоємця в порядку спадкування за законом після смерті батька, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення даного позову.

Окрім цього, судом взагалі не взято до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», оскільки за змістом частини п'ятої статті 12 ЦК України, та п. 10 ч. 3 цієї постанови - добросовісність набувача презюмується. Тобто будь який набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Проте, в рішенні суду взагалі не досліджено обставини набуття цієї квартири саме ОСОБА_3

Також, колегія суддів вважає необхідним зауважити на процесуальне порушення суду першої інстанції. Так, при вирішенні цієї справи судом першої інстанції, в порушення статей 42, 189 ЦПК України не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості усунути такі недоліки.

Тлумачення статті 42 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Втім судом першої інстанції, в порушення статей 42,189 ЦПК України не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, оскільки ОСОБА_18, ОСОБА_6 допущено судом до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Позов про витребування майна з незаконного володіння є віндикаційним позовом.

Виходячи з правової природи цього позову позивач має право витребувати майно, яке визначено індивідуальними ознаками та яке він вважає таким, що належить йому на праві власності або законного володіння та не може бути предметом витребування майно, яке не можливо визначити за індивідуальними ознаками або яке не є окремою річчю.

Статтею 388 ЦК України передбачені правові підстави,щодо права власника на витребування майна від добросовісного набувача 1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. 3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Таким чином правом на витребування майна від добросовісного набувача за законом наділений саме власник такого майна або його спадкоємці.

Оскільки встановлено, що твердження ОСОБА_4 щодо прийняття спадщини саме на спірну квартиру спростовуються матеріалами справи, а отже в даному випадку, у неї відсутнє право на звернення до суду із посиланням на статтю 388 ЦК України.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд першої інстанції при розгляді справи повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З наведеного вбачається, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Філіпова Л.П., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Беруненко Л.М., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Грибанова О.В., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Байрамова О.М., Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОП ЗМБТІ, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про витребування квартири із незаконного володіння та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом

В силу вимог ч.1,13ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат отже, необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 10335 грн. (т. 3 а.с. 176)

Керуючись ст. ст.141, 376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року у цій справі - скасувати, ухвалити нову постанову, за якою:

«У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Філіпова Лариса Петрівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Беруненко Лариса Михайлівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Грибанова Ольга Віталіївна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Байрамова Оксана Михайлівна, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, орендне підприємство Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про витребування квартири із незаконного володіння та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 10335 (десять тисяч триста тридцять п'ять) гривень. »

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: