Справа № 344/6728/17
Провадження № 22-ц/4808/15/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Ясеновенко Л.В., Девляшевського В.А.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Татаріноваою О.А. 26 вересня 2018 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 1 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання батьківства. Позов мотивував тим, що починаючи з січня 2015 року вони з відповідачем почали проживати однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але із заявою про реєстрацію шлюбу до відповідних органів не зверталися.

На початку 2016 року вони спільно переїхали на постійне місце проживання у Францію. 6 квітня 2016 року у Франції у сторін народилася дитина ОСОБА_5. При оформлені документів про народження дитини були виключені будь-які відомості позивача, як батька.

16.05.2016 року сторони повернулися в Україну. Між сторонами була усна домовленість, що в Україні вони звернуться до органів РАЦС для належного оформлення позивача як батька дитини. Однак, після повернення на Україну спільне сімейне проживання у сторін не склалося. При цьому жодних підстав вважати, що відповідач визнала себе одинокою матір'ю у позивача не було. Він щодня бачив доньку, здійснював утриманням сім'ї.

22.05.2017 року позивачу стало відомо, що відповідач виготовила для себе та доньки документи на виїзд за кордон та повідомила, що в кінці травня планує виїзд на постійне місце проживання у Францію.

Позивач усвідомлює свій батьківський обов'язок та бажає безпосередньо як батько брати участь у житті та вихованні своєї дитини. Саме з цією метою він хоче встановити батьківство. На підставі наведеного просив суд визнати його батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції здійснити реєстрацію народження дитини, в графі батько вказати - ОСОБА_2, в графі по батькові дитини вказати «ОСОБА_5». Видати свідоцтво про народження ОСОБА_5 з урахуванням внесених змін.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання батьківства відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу.

Вважає, що дане рішення ухвалене при неповному досліджені всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що відмовляючи в позові суд неналежним чином оцінив докази та всупереч нормам чинного законодавства дійшов до висновку про те, що ухилення відповідача від проведення судово-генетичної експертизи шляхом нез'явлення її та дитини до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів свідчить про її небажання отримати висновки щодо походження дитини та дає можливість визнати факт, який вона заперечує, та підстави встановити походження дитини від позивача, виходячи з інтересів дитини.

Разом з тим суд першої інстанції не надав належну оцінку наданим позивачем доказам, зокрема, про те, що після повернення з Франції молода сім'я проживала разом та наймала житло за адресою: АДРЕСА_1, тобто вони були пов'язані спільним побутом, спільно виховували доньку, мали взаємні права та обов'язки. В копії індивідуальної картки вагітної та породіллі ОСОБА_4 від 07.10.2015 року у графі чоловік зазначено ОСОБА_2.

Також судом не надано належної оцінки витягу з метричної книги про хрещення ОСОБА_5, де в графі батько зазначено ОСОБА_2; медичній картці стаціонарного хворого №83, а саме ОСОБА_5, де зазначено, що батьком дитини є ОСОБА_2; оригіналу свідоцтва про народження №433 ОСОБА_5 та фотографіям за різні періоди часу, де позивач зображений з дитиною та відповідачем.

Крім цього, протягом усього часу розгляду справи не були допитані свідки, хоча клопотання про їх допит було задоволено.

Просить врахувати і психологічне значення для дитини рішення суду про визнання батьківства, оскільки завдяки цьому рішенню дитина одержує можливість реалізувати своє природне право знати свого батька. В разі відмови в задоволенні позову позивач як батько не зможе бачити свою дитину, не зможе з нею спілкуватись, оскільки відповідач має намір виїхати з донькою до Франції, дитина буде рости без батьківської турботи та навіть не уявляти про існування у неї рідного батька.

Вказує, що відповідач та його представник не надали жодного доказу, який спростував би викладені в апеляційній скарзі твердження.

Просить рішення Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання батьківства задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: вул. рю Одран, 30/44, Вітрі-сюр-Сен (департамент Валь-де-Марн) (Французька Республіка), про що свідчить копія перекладу Свідоцтва про народження від 08.04.2016 року (т. 1, а.с. 7).

Матір'ю ОСОБА_5 записана ОСОБА_4. Відомості про батька у свідоцтві про народження відсутні.

Згідно копії Довідки №02-02/10033 про склад сім'ї або зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку ОСОБА_5 зареєстрована за адресою реєстрації її матері АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 10).

Встановлено також, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на те, що починаючи з січня 2015 року вони з відповідачем проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. На початку 2016 року спільно переїхали на постійне місце проживання у Францію, де ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина ОСОБА_5. Після повернення в Україну вони разом проживали, винаймали житло за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надав достатніх та допустимих доказів для підтвердження його батьківства щодо ОСОБА_5.

Однак, апеляційний суд не може погодитися в повній мірі із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (ч.ч. 2, 3 ст. 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

За змістом вимог ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

У пунктах 4, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з Індивідуальної картки вагітної та породіллі №778, ОСОБА_4 взята на облік ЖК №3 МКПБ Міністерства охорони здоров'я України 07.10.2015 року, в графі «Прізвище і місце роботи чоловіка, телефон» вказано дані ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 73).

В Метричному свідоцтві таїнства св. хрещення ОСОБА_5, виданого в Соборі св. Олександра Невського. Париж (Французька Республіка) 08.05.2016 року за НОМЕР_1, ім'я, по батькові та прізвище батька вказано ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 76).

В копії Витягу з журналу реєстрації виїздів по станції швидкої та невідкладної меддопомоги м. Івано-Франківська від 20.09.2017 року згідно запису за №2136 від 08.01.2017 року (т. 1, а.с. 72), копії Виписки із медичної карти стаціонарного хворого інф.в-л. №83 від 12.01.2017 року (т. 1, а.с. 31), копії амбулаторної карточки №281614 форми 063 (т. 1, а.с. 32-34) ОСОБА_5 по батькові зазначена як «ОСОБА_5». Крім того, в копії Витягу з журналу реєстрації виїздів по станції швидкої та невідкладної меддопомоги м. Івано-Франківська від 20.09.2017 року згідно запису за №2136 від 08.01.2017 року (т. 1, а.с. 72) та в копії Виписки із медичної карти стаціонарного хворого інф.в-л. №83 від 12.01.2017 року (т. 1, а.с. 31) домашня адреса ОСОБА_5 зазначена - АДРЕСА_1.

Також в матеріалах справи містяться фотографії, на яких зображені сторони разом під час вагітності ОСОБА_4, перебування їх з дитиною в Франції та в Україні (т. 1, а.с. 12-17).

Допитані судом апеляційної інстанції свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - друзі ОСОБА_2 та ОСОБА_4, показали, що сторони підтримували близькі відносини близько року до виїзду ОСОБА_4 у Францію, а по приїзду в Україну з дитиною тривалий час проживали однією сім'єю, вели спільний побут, спільно виховували дочку.

Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_6 - брат позивача, показав, що за запрошенням ОСОБА_2 він став хрещеним батьком ОСОБА_5, йому відомо про факт спільного проживання сторін у Франції та після повернення в Україну спочатку у батьків позивача, а згодом на орендованій квартирі, і що у його присутності ОСОБА_4 називала ОСОБА_2 батьком дочки ОСОБА_5.

Ухвалами Івано-Франківського міського суду від 22.11.2017 року та Івано-Франківського апеляційного суду від 10.01.2019 року по справі призначалася молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої було поставлено питання: чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1?; чи являється ОСОБА_2 батьком малолітньої дитини ОСОБА_5? (т. 1, а.с. 108, 237-238).

Листами від 13.12.2017 року №19/114-5445 та від 23.01.2019 року №19/114/10-342 відповідно було направлено клопотання Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про скерування осіб для відбирання зразків для проведення молекулярно-генетичної експертизи (т. 1, а.с. 109, т. 2, а.с. 5), копії яких судом було направлено сторонам, в тому числі на електронну пошту та адресу місця роботи представника відповідача - Лотоцького М.В. (т. 1, а.с. 112, т. 2, а.с. 8, зворот).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказані документи за адресою представника відповідача було отримано 30.01.2019 року (т. 2, а.с. 9).

Лотоцький М.В. є адвокатом, здійснює представництво відповідача ОСОБА_4 у даній справі на підставі Договору про надання правової допомоги від 12.06.2017 року (т. 1, а.с. 52-53). Дані про припинення представництва у суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч. 5 ст. 130 ЦПК України).

Згідно Повідомлення про неможливість проведення експертизи від 18.01.2018 року №10/1088 та від 25.02.2019 року №10/38 ОСОБА_4 з дитиною ОСОБА_5 до Львівського НДЕКЦ у призначений час не з'явилася, що унеможливило відібрання зразків та проведення експертизи (т. 1, а.с. 114-115, т. 2, а.с. 12-13).

Європейський суд з прав людини у справі Калачева проти Російської Федерації, №3451/05, §34, від 07 травня 2009 року наголосив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність істотно перевищує будь-які інші докази, надані сторонами з метою підтвердження або спростування оспорюваного батьківства.

Відповідно до вимог ст. 109 чинного ЦПК України та ч. 1 ст. 146 ЦПК України 2004 року у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 разом із дитиною ОСОБА_5 для відбору зразків та проведення молекулярно-генетичної експертизи на неодноразові виклики до відповідного закладу не з'явилась, а також враховуючи відсутність можливості примусового виконання судового рішення, колегія суддів вважає, що відповідач умисно ухиляється від явки до експертної установи для проведення вказаної експертизи, а сукупність досліджених доказів по справі підтверджує факт батьківства позивача по відношенню до малолітньої дочки відповідача ОСОБА_5.

При цьому суд враховує і психологічне значення для дитини рішення суду про визнання батьківства, оскільки завдяки цьому рішенню дитина одержує можливість реалізувати своє природне право знати свого батька; завдяки йому утверджується природний обов'язок батька турбуватися про своїх нащадків.

Відповідач належних та допустимих доказів на спростування факту походження дитини від позивача та відсутності кровного споріднення між ним та дитиною суду не надала, і судом таких доказів не здобуто.

Аргументи представника відповідача про те, позов подано з пропуском позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Разом з тим, вимоги позивача про зобов'язання відділу державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції здійснити реєстрацію народження дитини, в графі батько вказати - ОСОБА_2, в графі по батькові дитини вказати «ОСОБА_5», видати свідоцтво про народження ОСОБА_5 з урахуванням внесених змін не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Як вбачається з копії перекладу Свідоцтва про народження ОСОБА_5, виданого бюро РАЦС міста Вітрі-сюр-Сен (Французька Республіка) 08.04.2016 року, відомості про батька дитини у свідоцтві відсутні (т. 1, а.с. 7).

Статтею 134 СК України передбачено, що у разі визнання батьківства орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п. 1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Згідно п. 2.28 Правил у разі якщо актовий запис цивільного стану, до якого необхідно внести зміни у зв'язку з усиновленням, скасуванням усиновлення, визнанням усиновлення недійсним, визнанням та встановленням факту батьківства, материнства, а також доповненням і виправленням відомостей, що в ньому містяться, було складено компетентним органом іноземної держави, з якою Україною не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і сімейних справах, або якщо законодавством іноземної держави встановлено інший порядок внесення змін, відмінний від передбаченого законодавством України, або неможливості його направлення органами іноземної держави (стихійне лихо, військові дії тощо), що підтверджується відповідними документами, актовий запис цивільного стану попередньо поновлюється відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Про поновлення актового запису цивільного стану та внесення до нього відповідних змін повідомляється компетентному органу іноземної держави.

Заяви громадян України про поновлення актових записів цивільного стану, які були складені компетентними органами іноземних держав, розглядаються на загальних підставах з дотриманням вимог цих Правил (п. 1.3 Правил).

Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, постановити нове судове рішення, вимоги позивача задовольнити частково, визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2018 року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання батьківства задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Івано-Франківська, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки АДРЕСА_4.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3) 800 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 8 квітня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Л.В. Ясеновенко

В.А. Девляшевський