Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 753/11184/14-ц

провадження № 61-1960 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»;

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4;

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року у складі судді Леонтюк Л. К. та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Шахової О. В., Вербової І. М., Саліхова В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, зі змінами згідно з договором про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору від 10 березня 2009 року, за яким вона отримала кредит у розмірі 21 271 доларів 19 центів США зі сплатою 15,5 % річних строком до 28 травня 2018 року.

У той же день для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за яким вона зобов?язалась солідарно із позичальником відповідати за виконання зобов'язань за кредитним договором.

Позичальник, як і поручитель, зобов?язання за кредитним договором і договором поруки належним чином не виконували, на вимоги не реагували, унаслідок чого утворилася заборгованість по відсотках у розмірі 10 836 доларів США 50 центів та пені, нарахованої на відсотки за користування кредитом за останній рік, у розмірі 2 693 доларів США 70 центів.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені судові витрати.

У січні 2015 року ОСОБА_4 пред?явила зустрічний позов до ПАТ «Альфа Банк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними.

Зустрічний позов ОСОБА_4 мотивовано тим, що кредитний договір від 28 травня 2008 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_3, та договір поруки від 28 травня 2008 року, укладений між нею та ПАТ «Альфа-Банк», як похідний від кредитного договору, є недійсними, оскільки зобов?язання за кредитним договором виражене в іноземній валюті, що суперечить статті 99 Конституції України, статті 524 ЦК України. Посилаючись на статті 11, 15, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», вважала такі умови кредитного договору несправедливими, а при укладенні кредитного договору споживачу не було надано повної та достовірної інформації щодо сукупної вартості кредиту. Зокрема, посилалась на те, що пунктом 7 кредитного договору передбачено, що навіть у разі дострокового погашення кредиту, відсотки за кредитом будуть нараховуватись до дня, визначеного у договорі як термін, у який повинен бути здійснений відповідний платіж. Посилалась на те, що кредитним договором передбачено платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які споживач здійснює на користь банку - розрахунково-касове обслуговування. Також вважала, що кредитний договір вчинено позичальником під впливом обману (стаття 230 ЦК України).

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсними кредитний договір, укладений 28 травня 2008 року між ОСОБА_3 і ПАТ «Альфа-Банк», та договір поруки, укладений 28 травня 2008 року між нею і ПАТ «Альфа-Банк».

У березні 2017 року ОСОБА_3 пред?явила зустрічний позов до ПАТ «Альфа Банк», третя особа - ОСОБА_4, про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічний позов ОСОБА_3 мотивовано тим, що договір кредиту від 28 травня 2008 року, а також договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору від 10 березня 2009 року є недійсним на підставі частини першої статті 215 ЦК України унаслідок недотримання в момент їх вчинення вимог частини першої статті 203 ЦК України, частини п?ятої статті 11, частин п?ятої, шостої статті 18, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки укладений із порушенням прав споживача, а також на підставі частини першої статті 230 ЦК України, оскільки вчинений під впливом обману. Вважала, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки він був укладений в іноземній валюті і в ньому відсутня умова про те, що позичальник несе валютні ризики під час виконання зобов'язань за договором, що є несправедливим до позичальника, як споживача та створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Вказувала, що банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку та не вказав повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведено поверхово та незрозуміло для споживача.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати кредитний договір, укладений між нею та ПАТ «Альфа-Банк», від 28 травня 2008 року, зі змінами, недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року позов ПАТ «Альфа-Банк» та зустрічні позови ОСОБА_4, ОСОБА_3 об?єднано в одне провадження.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року, з урахуванням додаткового рішення суду від 18 вересня 2018 року, позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» суму заборгованості по відсотках за кредитним договором від 28 травня 2008 року у розмірі 10 836 доларів США 50 центів та суму заборгованості по пені, нарахованої на відсотки за користування кредитом за останній рік, у розмірі 70 359 грн 44 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник, як і поручитель, належним чином умови кредитного договору не виконували, унаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої визначено відповідно до умов договору та вимог закону і відповідачами не спростовано.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що сторони кредитного договору досягли згоди з усіх його істотних умов, тому вони були обізнані про всі умови кредитування, що підтверджується наявністю їх підпису на кредитному договорі та усіх додатків до нього.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, районний суд зазначив, що позивач за зустрічним позовом звернулася до суду з позовом до банку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявив банк, перебіг якої починається з моменту укладення спірних договорів (28 травня 2008 року).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність заборгованості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кредитним договором та договором поруки від 28 травня 2008 року. При цьому апеляційний суд зазначив, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 25 травня 2010 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором, а саме: за кредитом у розмірі 159 509 грн 95 коп., по процентах за використання коштів у розмірі 8 948 грн 76 коп., пеня у розмірі 5 414 грн 83 коп. На виконання вказаного рішення Третейського суду 10 грудня 2010 року Новозаводським районний судом м. Чернігова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» суми кредитної заборгованості у розмірі 173 570 грн 68 коп., який було виконано позичальником. Проте, нараховані банком проценти та пеня за період з березня 2010 року по квітень 2014 року не були предметом третейського розгляду. Також суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду щодо підстав для відмови у задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

У січні 2019 року ОСОБА_4 та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просять оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову банку, а їх зустрічні позови задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що подавши до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» позов про дострокове стягнення із ОСОБА_3 усієї непогашеної суми заборгованості за кредитним договором від 28 травня 2008 року, банк змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором. 10 грудня 2010 року Новозаводським районний судом м. Чернігова було видано виконавчий лист № 6-2471 на виконання зазначеного рішення третейського суду, а 31 липня 2012 року відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку зі сплатою у повному обсязі боргу боржником ОСОБА_3 на користь стягувача ПАТ «Альфа-Банк».

Вважали, що нарахування банком відсотків на погашену ще у 2012 році заборгованість є неправомірним. Крім того, ними було заявлено про застосування строку позовної давності, яка судом не була врахована.

Умовами договору поруки від 28 травня 2008 року встановлено, що договір діє до повного виконання зобов'язань за основним договором, а, отже, строк договору поруки не встановлений та до правовідносин із припинення поруки застосовуються положення частини четвертої статті 559 ЦК України.

Проте банк протягом шести місяців ні від дати зміни ним в односторонньому порядку строку виконання основного зобов'язання, ні протягом шести місяців з моменту погашення позичальником всієї суми боргу (31 липня 2012 року) не пред'явив вимоги до поручителя.

Крім того, посилались на те, що судом першої інстанції у порушення пункту 10 частини третьої статті 2, статті 121 ЦПК України було допущено суттєве затягування розгляду справи, що призвело до збільшення банком відсотків за кредитом та пені унаслідок збільшення курсу валют.

Вважала, що кредитний договір від 28 травня 2008 року є недійсним на підставі частини першої статті 215 ЦК України унаслідок недотримання в момент їх вчинення вимог частини першої статті 203 ЦК України, частини п?ятої статті 11, частини п?ятої, шостої статті 18, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, оскільки укладені із порушенням прав споживача, а також на підставі частини першої статті 230 та частини першої статті 215 ЦК України, частини першої статті 203 ЦК України, та як при його вчиненні не лише не додержано вимог частини першої статті 203 ЦК та включено несправедливі умови, але й він вчинений під впливом обману.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 753/11184/14 з Дарницького районного суду м. Києва.

У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, зі змінами згідно з договором про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору від 10 березня 2009 року, за яким остання отримала кредит у розмірі 21 271 доларів 19 центів США зі сплатою 15,5 % річних строком до 28 травня 2018 року.

У той же день для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за яким вона зобов?язалась солідарно із позичальником відповідати за виконання зобов'язань за кредитним договором. Також 10 березня 2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору від 28 травня 2008 року.

Судом також встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 25 травня 2010 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково, Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі: 159 509 грн 95 коп.- заборгованість за кредитом, 8 948 грн 76 коп. - заборгованість по процентах за використання коштів, пеня у розмірі 5 414 грн 83 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.134-136, т. 1).

На виконання вказаного рішення третейського суду 10 грудня 2010 року Новозаводським районний судом м. Чернігова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа Банк» суми кредитної заборгованості у розмірі 173 570 грн 68 коп. (а.с. 137, т. 1).

31 липня 2012 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичною В. В. вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі сплати боргу боржником у повному обсязі (а.с. 138, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення частково не відповідають.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (тут і далі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Застосовуючи наведені норми права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, суди не врахували, що пред?явивши позов до позичальника до третейського суду, який було задоволено, за яким компетентним судом видано виконавчий лист та рішення якого було виконано позичальником, банк змінив строк виконання зобов?язань за кредитним договором, а тому відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню до закінчення строку дії кредитного договору.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення в частині позову ПАТ «Альфа-Банк» підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги в частині зустрічних позовів ОСОБА_3, ОСОБА_4 безпідставні, оскільки при укладенні кредитного договору та договору поруки сторони досягли згоди з усіх істотних умов, що підтверджується наявністю їх підпису на кредитному договорі, договорі поруки та усіх додатків до нього, а відмовляючи у задоволенні зустрічних позовів, суди аргументували свої висновки.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з цим із ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 3 781 грн 50 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги, та 1 992 грн 16 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого ОСОБА_3 за подання касаційної скарги.

Також із ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 2 227 грн 50 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого ОСОБА_4 за подання апеляційної скарги, та 2 970 грн на відшкодування судового збору, сплаченого ОСОБА_4 за подання касаційної скарги.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_3 3 781 грн 50 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги, та 1 992 грн 16 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання касаційної скарги.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_4 2 227 грн 50 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги, та 2 970 грн на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання касаційної скарги.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк