КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/2298/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Іванової І.В., Сліпченка О.І., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Неос Лізинг» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

10 грудня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Неос Лізинг» звернулося до суду із названим позовом, де просило, стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість в розмірі 122 703,11 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що за договором фінансового лізингу №2711L11/00-LD, укладеного 30 травня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тесла Електрікс» ( лізингоодержувач ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Уні Кредит Лізинг» ( лізингодавець ).

Відповідно до умов правочину, лізингодавець передав предмет лізингу по акту приймання-передачі від 02 червня 2011 року, а лізингоодержувач - отримав транспортний засіб BMW 528I, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та зобов'язався сплачувати за користування предметом лізингу лізингові платежі згідно з графіком.

Виконання зобов'язань лізингоодержувача за вказаним договором було забезпечено порукою, зокрема, 30 травня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Уні Кредит Лізинг», Товариством з обмеженою відповідальністю «Тесла Електрікс» та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було укладено договори поруки, відповідно, №2711L11/00SUR та №2711L11/01SUR.

Проте, лізингоодержувач не виконував зобов'язань з оплати лізингових платежів, внаслідок чого утворилася заборгованість лізингоодержувача перед лізингодавцем у розмірі 122 703,11 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з поручителів.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Неос Лізинг» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» заборгованість в розмірі 122 703,11 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що ОСОБА_1, ОСОБА_4, як поручителі, несуть цивільну відповідальність за невиконання лізингоодержувачем зобов'язань щодо оплати лізингових платежів, тому отримавши 01 грудня 2014 року від позивача вимогу про сплату заборгованості у зазначеному розмірі, відповідачі повинні були виконати вказану вимогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 30 травня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг», яке з 27 січня 2017 року перейменоване на Товариство з обмеженою відповідальністю «Неос Лізинг», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тесла Елєктрікс» було укладено договір фінансового лізингу №2711L11/00-LD.

Відповідно до умов правочину, позивач передав предмет лізингу - транспортний засіб BMW 528I, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по акту приймання-передачі від 02 червня 2011 року, а лізингоодержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тесла Елєктрікс» зобов'язалося сплачувати за користування предметом лізингу лізингові платежі згідно з графіком на загальну суму 165 219,57 доларыв США, що становить 1 317 774,77 грн.

Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань ( а.с. 23, 24-35, 160-168 ).

Цього ж дня, на забезпечення виконання вказаного договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг», Товариством з обмеженою відповідальністю «Тесла Елєктрікс» та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 укладено договори поруки, відповідно, №2711L11/00/SUR та №2711L11/01/SUR, за умовами яких кожен із поручителів зобов'язався солідарно із Товариством з обмеженою відповідальністю «Тесла Елєктрікс» сплатити лізингодавцю за його першою вимогою всі необхідні платежі за договором, загальною сумою до 165 219,57 доларів США ( а.с. 15-18, 19-22 ).

У пункті 3.8 договорів поруки від 30 травня 2011 року №№2711L11/00/SUR, 2711L11/01/SUR сторони погодили, що дія цього договору закінчується через три роки після настання останньої дати платежу, вказаної у відповідному графіку лізингових платежів договору фінансового лізингу ( там же ).

Згідно з графіком лізингових платежів ( додаток №1 до договору фінансового лізингу ) останньою датою платежів вказано 05 червня 2016 року, тому з урахуванням пункту 3.8 договорів поруки порука відповідачів діє до 05 червня 2019 року ( а.с. 39-40 ).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28 серпня 2014 року у справі №910/12173/14, внаслідок порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Тесла Елєктрікс» умов договору лізингу щодо сплати лізингових платежів, суд дійшов висновку про те, що договір фінансового лізингу від 30 травня 2011 року №2711L11/00-LD було достроково розірвано з 12 травня 2014 року.

Внаслідок цього стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесла Електріс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» заборгованість за лізинговими платежами у розмірі 70 342,50 грн., пеню за прострочення виконання грошових зобов'язань - 2 290,82 грн., 3% річних - 385,22 грн., інфляційні втрати - 4 438,60 грн., збитки - 3 000 грн., неустойку за прострочення повернення предметів лізингу - 39 840 грн. та судовий збір - 2 405,94 грн., а всього - 122 703,11 грн. ( а.с. 42, 43-50 ).

Відповідно до інформації про виконавче провадження дане рішення не виконано ( а.с. 235-236 ).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Аналогічні положення містяться в частині четвертій статті 82 ЦПК України, в редакції, що діє на момент перегляду оскаржуваного рішення.

Таким чином, рішенням Господарського суду м. Києва від 28 серпня 2014 року у справі № 910/12173/14 встановлено, що договір фінансового лізингу від 30 травня 2011 року №2711L11/00-LD достроково розірвано з 12 травня 2014 року та визначено зазначений розмір заборгованості за ним до моменту його розірвання ( а.с. 42, 43-50 ).

Окрім цього, на підтвердження розміру заборгованості за названим договором лізингу з 30 травня 2011 року по 12 травня 2014 року позивачем в позовній заяві наведенні відповідні розрахунки ( а.с. 2-10 ).

При цьому, матеріали справи не місять будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на їх спростування у відповідності до положень ст. 77-80 ЦПК України.

27 листопада 2014 року позивач надіслав на адресу поручителів вимоги №№5900, 5901 щодо сплати протягом 5 днів з дати отриманої вказаної вимоги заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесла Елєктрікс» за договором фінансового лізингу від 30 травня 2011 року № 2711L11/00-LD, яка згідно з рішенням Господарського суду м. Києва від 28 серпня 2014 року у справі №910/12173/14 становить 122 703,11 грн., в тому числі, 70 342,50 грн. заборгованість за лізинговими платежами, 2 290,82 грн. пені за прострочення сплати лізингових платежів, 385,22 грн. 3% річних, 4 438,60 грн. інфляційних втрат, 3 000 грн. збитків, 39 840,03 грн. неустойки за прострочення повернення предмету лізингу, 2 405,94 грн. судового збору ( а.с. 11, 12, 13, 14 ).

У зв'язку з невиконанням вказаних вимог поручителями, 10 грудня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Неос Лізинг» звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 2-10 ).

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, місцевий суд, на переконання апеляційного суду, вірно прийшов до переконання, що нарахована заборгованість за період з 30 травня 2011 року по 12 травня 2014 року до розірвання правочину підлягає до стягнення в солідарному порядку з поручителів, оскільки, така порука не припинена у відповідності до положень ст.ст. 559, 653 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 22, 509, 526, 530, 559, 611, 625, 653, 806 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 543, 559, 598, 653 ЦК України, ст.ст. 2, 8, 61 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення, п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що договір лізингу розірвано з 12 травня 2014 року та зобов'язання за ним були припинені, застосування заходів майнової відповідальності до поручителя через невиконання боржником за основним договором своїх зобов'язань можливо тільки протягом дії договору поруки, обов'язок поручителя і право кредитора по закінченню строку поруки припиняються, позивач скористався своїм правом передбаченим ст. 543 ЦК України, звернувшись до суду господарської юрисдикції з позовом до основного боржника, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції, а відтак - не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.

Доводи апелянта про те, що позивач скористався своїм правом передбаченим ст. 543 ЦК України, звернувшись до суду господарської юрисдикції, з точки зору суду другої інстанції не спростовує висновків місцевого суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки договірні зобов'язання за договором лізингу та поруки згідно позовних вимог відповідачами не виконані.

При цьому, допущена арифметична помилка в рішенні, на переконання апеляційного суду, не може бути підставою для його зміни чи скасування, оскільки її можливо виправити судом першої інстанції відповідно до положень 269 ЦПК України.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Неос Лізинг» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: І.В. Іванова

О.І. Сліпченко