П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 2605/20091/12

Номер провадження № 22-ц/824/498/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Тітова М. Ю., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У грудні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення з відповідачів на користь Банку заборгованість в розмірі 155 052 грн. 16 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 550 грн. 52 коп.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 25 лютого 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №490057516, з подальшим внесенням змін та доповнень, згідно умов якого Банк надав відповідачу-1 кредит у сумі 29 306 доларів США 93 центи, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача-1. У порушення умов вказаного договору, відповідач-1 свої зобов'язання належним чином не виконав, у результаті чого станом на 25 жовтня 2012 року виникла заборгованість за кредитом - 18 872 доларів США 02 центів, що за курсом НБУ на 25 жовтня 2012 року становить 150 844 грн. 05 коп., за відсотками - 261 долар США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 2 086 грн. 17 коп., що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості та розрахунком заборгованості. Крім того, у зв'язку з систематичним порушенням боржником зобов'язань за кредитним договором, останньому було нараховано неустойку (пеню), розмір якої на 25 жовтня 2012 року становить 2 413 доларів США 41 цент, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 19 290 грн. 39 коп.

Крім того, в забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором, 25 лютого 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки №490057516-П, відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання позичальником обов'язків умов кредитного договору. Таким чином, відповідно до умов Договору поруки, відповідачі як позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Банк направляв відповідачам вимогу про дострокове повернення кредиту, однак на дату подачі позовної заяви вимога виконана не була.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 лютого 2013 року (том І а.с.57-58) позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, солідарно, на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в загальному розмірі 155 052 грн. 16 коп., стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 775 грн. 26 коп., а також стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 775 грн. 26 коп.

У жовтні 2016 року адвокат ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_3 подав заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2016 року (том І а.с. 213 - 214) вищезазначену заяву задоволено, скасовано заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 лютого 2013 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку на 31 січня 2017 року о 11 год. 00 хв.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року (занесеною до протоколу судового засідання) задоволено клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про зміну предмету позову, а саме про викладення позовної вимоги як визнання факту відсутності здійснення ПАТ «Альфа-Банк» господарської операції (дій з реалізації обов'язків) щодо надання ОСОБА_3 кредиту в розмірі 29 306, 93 долари США за кредитним договором № 49005716 від 25 лютого 2008 року.

Рішенням Оболонського районного суду від 09 жовтня 2018 року (том IV а.с. 118 - 122) позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 155 052 грн. 16 коп. та по 775 грн. 26 коп. на відшкодування судових витрат з кожного.

Не погоджуючи з вищевказаним судовим рішенням, 07 листопада 2018 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційний скаргу, в якій, посилаючись, зокрема, на неповноту встановлення обставин та на неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження чи оцінки доказів, просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4

Скаржник зазначає, що 25 лютого 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 490057516, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 29 306,93 доларів США терміном до 25 лютого 2015 року зі сплатою 14,5% річних для придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі - продажу від 21 лютого 2008 року, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «АІС-Сітроен-Центр».

Так, у вищезазначеному договорі відсутня його істотна умова, а саме про відкриття поточного рахунку ОСОБА_3 для зарахування кредиту в іноземній валюті, натомість міститься лише умова стосовно відкриття поточного рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, між сторонами не було укладено і окремого договору про відкриття поточного рахунку для зарахування на нього споживчого кредиту. На думку скаржника, враховуючи вищезазначені факти, кредитний договір є неукладеним.

Скаржник зазначає, що первинним бухгалтерським документом, що підтверджує здійснення господарської операції щодо видачі готівки в іноземній валюті, є заява на видачу готівки в іноземній валюті з поточного рахунку особи, що бажає її отримати. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази наявності вищевказаної заяви.

26 лютого 2008 року ОСОБА_3 було видано меморіальний ордер № 32466, яким підтверджується, що за придбання автомобіля Citroen C4 PICASSO 2007 р. в. ЗАТ «Альфа-Банк» сплатив 148 000 грн. Крім того, даний факт підтверджується і квитанцією.

Відповідно до умов вищезазначеного кредитного договору в день видачі кредитних коштів відповідач мав здійснити продаж іноземної валюти на суму отриманого кредиту через операційну касу банку за встановленим курсом на день здійснення операції, однак позивачем до суду не було надано доказів про вчинення зазначеної операції.

З доводів апеляційної скарги вбачається, що метою отримання кредиту був продаж через операційну касу у власність ЗАТ «Альфа-Банк» іноземної валюти, а тому даний кредитний договір не можна вважати споживчим для придбання транспортного засобу.

Скаржник зазначає, 19 серпня 2009 року ЗАТ «Альфа-Банк» змінив організаційно-правову форму і став ПАТ «Альфа-Банк». У матеріалах справи міститься лише копія меморіального ордеру № 32384 від 25 лютого 2008 року, сформована ПАТ «Альфа-Банк». Крім того, даний документ не містить відомостей стосовно посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення, а також відомостей стосовно поточного рахунку ОСОБА_3 Крім того, дана копія не завірена печаткою. Тобто, документ є неналежним та недопустимим доказом.

Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, він мав надаватись в готівковій формі, а тому є безпідставним посилання позивача на те, що належним доказом надання кредиту є зарахування коштів на рахунок відповідача.

12 листопада 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» направило вимогу про дострокове погашення кредиту у строк 30 днів, але не пізніше 37 днів з моменту відправлення цієї вимоги, у якій зокрема зазначалось, що станом на 25 жовтня 2012 року прострочення платежу складало 183 дні, загальна сума заборгованості становила 21 546,43 долари США, у тому числі штрафні нарахування 2 413,41 долари США. На думку скаржника, з 38 дня відправлення вимоги, тобто з 20 грудня 2012 року, ПАТ «Альфа-Банк» не мав права нарахування відсотків за кредитом. Враховуючи вищенаведене, позивач в односторонньому порядку змінив умови договору щодо строку його дії, періодичності платежів та порядку сплати процентів.

21 січня 2017 року Оболонським районним судом міста Києва зобов'язано позивача надати суду рішення правління або Ради директорів ПАТ «Альфа-Банк» про списання дебіторської заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором, відомості з бухгалтерського обліку, які підтверджують знаходження дебіторської заборгованості останнього на позабалансовому рахунку та списання у збиток заборгованість за кредитними операціями, а також віднесення її на валові або інші операційні витрати. Однак, позивачем не було виконано дані вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в судове засідання з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» - адвокат Радченко В.Ю., у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу Київського апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, в якому зазначила, що у разі неможливості відкладення розгляду справи, розглянути справу без участі представника ПАТ «Альфа-Банк», апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року - залишити без змін.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи також повідомлена належним чином, що підтверджується відповідним зворотним повідомленням.

Таким чином, на підставі п. 2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 лютого 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 490057516, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті в розмірі 29306,93 доларів США терміном до 25 лютого 2015 року зі сплатою 14,50% річних для придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу від 21 лютого 2008 року, укладеним між позичальником та ТОВ «АІС-Сітроен-Центр».

Згідно з умовами кредитного договору, у разі надання кредиту в валюті долар США в день видачі кредитних коштів позичальник, на суму отриманого кредиту, здійснює продаж іноземної валюти через операційну касу банку по встановленому курсу банку на день здійснення операції. У день видачі кредитних коштів та не пізніше наступного дня (для кредитів в іноземній валюті) банк перераховує виручені від продажу валюти кошти у сумі 148 000 грн. 00 коп. на рахунок продавця ТОВ «АІС-Сітроен-Центр».

У суді апеляційної інстанції представник скаржника підтвердив, що на зазначені кошти був придбаний автомобіль.

Платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком №1 до договору та його невід'ємною частиною, а саме у разі сплати у валюті кредиту - 25 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 557,00 доларів США (п. 2.8. кредитного договору).

За приписами п. 5. кредитного договору інші істотні умови цього договору викладені в Розділі №2, який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 6.1. Розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» у разі затримання оплати частини кредиту та/або процентів за його користування щонайменше на один календарний місяць банк має право вимагати (в тому числі у судовому порядку) дострокового виконання всіх зобов'язань з повернення кредиту за договором.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки № 490057516-П від 25 лютого 2008 року, згідно з умовами якого остання поручилася за виконання боржником всіх його обов'язків, які виникають з кредитного договору № 490057516 від 25 лютого 2008 року.

Так, згідно з п. 3.1. договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 січня 2011 року до кредитного договору та договору поруки були внесені зміни шляхом підписання відповідних договорів, згідно з якими сторони змінили порядок повернення кредиту та сплати процентів.

Кредитний договір, договір поруки та додаткові угоди до них укладені у письмовій формі та підписані сторонами.

Відповідач ОСОБА_3 допустив порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів, внаслідок чого виникла заборгованість.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов'язані з видачею кредитних коштів на користь відповідача ОСОБА_3, з метою придбання останнім транспортного засобу, останній порушив строки повернення кредитних коштів та сплати процентів, внаслідок чого виникла заборгованість; умовами кредитного договору сторони погодили надання кредиту саме в іноземній валюті - долар США. Крім того, у січні 2011 року сторонами вносились зміни до кредитного договору та до квітня 2012 року ОСОБА_3 належним чином повертав кредитні кошти та сплачував відсотки за користування кредитними коштами, тобто виконував свої зобов'язання за кредитним договором. Таким чином, позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» суд вважав обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормою ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковими для виконання сторонами.

Як передбачено ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодувань збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов'язані з видачею кредитних коштів на користь відповідача ОСОБА_3 з метою придбання останнім транспортного засобу, останній порушив строки повернення кредитних коштів та сплати процентів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 25 жовтня 2012 року складала 18872,02 доларів США, що в гривневому еквіваленті на дату розрахунку становить 150 844 грн. 05 коп., заборгованість за відсотками складала 261,00 долар США, що в гривневому еквіваленті становить 2 086 грн. 17 коп., та пеня складала 2413,41 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 19 290 грн. 39 коп.(розрахунок міститься в матеріалах справи).

Крім того, ОСОБА_4 поручилась перед Банком за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим відповідачі є солідарними боржниками.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір є неукладеним, у зв'язку з відсутністю у ньому істотної умови - відкриття поточного рахунку ОСОБА_3 для зарахування кредиту в іноземній валюті, спростовуються встановленими обставинами в ході розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що умовами кредитного договору сторони погодили надання кредиту саме в валюті - долар США. Перед підписанням кредитного договору позичальник був ознайомлений з такими умовами, з розрахунком сукупної вартості кредиту, реальною процентною ставкою, значенням абсолютного подорожчання кредиту, про що свідчать його підписи на договорі та додатках до нього, а отже мав можливість відмовитися від його підписання. При підписанні кредитного договору позичальник не був обмежений у виборі банківської установи та валюти кредитування.

Також, слід звернуту увагу на ту обставину, що у січні 2011 року сторони вносили зміни до кредитного договору, та до квітня 2012 року ОСОБА_3 належним чином повертав кредит та сплачував відсотки за користування ним, тобто визнавав свої зобов'язання за кредитним договором.

Крім того, якщо ОСОБА_3 вважав кредитний договір недійсним (неукладеним) він мав право звернутися до суду з відповідним позовом, чого зроблено не було.

Доводи представника скаржника щодо можливого списання банком дебіторсько-кредиторської заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором є необґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущенням та не підтверджені жодними доказами.

Інші доводи представника скаржника є також необґрунтованими та такими, що не впливають на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Таким чином, в ході перегляду оскаржуваного рішення колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 17 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

В.В.Соколова