ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5814/18 Номер провадження 22-ц/814/282/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Абрамова П.С., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Діхтяр Т.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що на виконанні у Київському ВДВС знаходиться виконавче провадження №41622560 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини. 03 вересня 2018 року державним виконавцем прийнята постанова про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, яку він отримав 06 жовтня 2018 року. Вважає, що дані дії є протиправними, оскільки він позбавлений єдиного можливого способу отримання доходів та, як наслідок, погашення боргу по аліментам.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави відмовлено за безпідставністю.

З даною ухвалою суду не погодився ОСОБА_2 та подав на неї апеляційну скаргу, в якій прохав ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2018 року скасувати та прийняти рішення яким скаргу на дії державного виконавця задовольнити, зобов'язавши державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава скасувати Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника (ОСОБА_2.) у праві керування транспортними засобами. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, та такою що винесена з порушенням норм процесуального права. Вказує, що державний виконавець своїми неправомірними діями, позбавив його основного виду заробітку (доходу), що є незаконним. Крім того зазначив, що невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи був присутній апелянт та представник виконавчої служби.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/554/4692/2013 року, виданого 14 січня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.10.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження № 41622560.

Станом на 01.09.2018 року розмір заборгованості по аліментах становив 60227 грн., що перевищувало суму відповідних платежів за шість місяців. Боржник офіційно не працював.

03 вересня 2018 року в межах виконавчого провадження державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області прийнято постанову про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами ОСОБА_2 до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2/554/4692/2013 року, виданого 14.01.2014 року Октябрським районним судом м. Полтави.

З 12.09.2018 року ОСОБА_2 працевлаштувався та працює керівником ТОВ «Укртехнікс». На момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції заявник погасив частину боргу сплативши в рахунок погашення 40 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що постанова про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами прийнята державним виконавцем Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області Литвин А.В. у спосіб та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», в межах його повноважень, а тому скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу) визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержав за час, протягом якого не проводилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07 грудня 2017 року, який набрав чинності 06 лютого 2018 року, посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування, з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.

Частина 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, що 22.01.2014 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №41622560 по виконавчому листу №2/554/4692/2013, який виданий 14.01.2014 року Октябрським районним судом м. Полтави.

Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_2 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 03.09.2018 року за період з 22.01.2014 по 01.09.2018 становить у розмірі 60226,86 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Отже, з огляду на те, що сукупний розмір заборгованості за аліментами ОСОБА_2 перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що державний виконавець в межах своїх повноважень та відповідно до закону обґрунтовано виніс постанову від 03 вересня 2018 року про встановлення щодо боржника відповідних тимчасових обмежень у праві керування транспортними засобами до погашення ним такої заборгованості у повному обсязі.

Доводи апелянта про те, що державний виконавець своїми неправомірними діями, позбавив його основного виду заробітку (доходу), є необґрунтованими, оскільки боржник ОСОБА_2 з моменту відкриття виконавчого провадження не повідомив державного виконавця про своє місце роботи, а також не надав доказів того, що дане обмеження позбавляє його основного законного джерела засобів для існування.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавця про зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник-фізична особа-також про зміну місця роботи.

Так, місцевим судом встановлено, що ОСОБА_2 працює з 12.09.2018 року в ТОВ «Укртехнік», та основним видом його діяльності є виробництво електричного і електронного устаткування для автотранспортних засобів.

Отже, діяльність ТОВ «Укртехнік», де керівником є ОСОБА_2, ніяким чином не пов'язано з керуванням транспортними засобами та не позбавляє останнього основного законного джерела для існування. Окрім того, дане підприємство створене та зареєстроване 12.09.2018 року, тобто після дати винесення постанови про обмеження у праві керування транспортними засобами.

Таким чином, встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами, не позбавляє його основного законного джерела засобів для існування, що у свою чергу не позбавить його можливості погашати заборгованість по аліментам.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами прийнята державним виконавцем Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області Литвин А.В. у спосіб та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», в межах його повноважень, а тому скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, тому задоволенню вони не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 15 січня 2019 року.

Головуючий: _____________ Г.Л. Карпушин

Судді: ______________ П.С. Абрамов _____________ Л.М. Хіль