Справа № 211/1745/17
Провадження № 2/211/93/19
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Польчик Л.В., Преліповій О.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, про поділ майна подружжя та стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, про поділ майна подружжя-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який було уточнено 14.06.2018 року її представником ОСОБА_2 , в обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 25.08.2007 року.

У лютому 2008 року в інтересах сім`ї за кредитні кошти було придбано легковий автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Кредит було видано ПАТ «Райффайзен Банком Аваль» на 7 років.

27.05.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шлюб розірвали.

Після розірвання шлюбу в серпні 2008 року вони знов почали мешкати разом однією сім`єю як чоловік та жінка, які не перебувають у шлюбі між собою або у бідь-якому іншому шлюбі, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом сплачувати кредит за автомобіль.

З серпні 2008 року по травень 2009 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1 , квартира належала ОСОБА_1 та її матері на праві спільної часткової приватної власності.

14.05.2009 року ОСОБА_1 продала дану квартиру, після продажу вони переїхали мешкати до батьків ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . З 21.05.2009 року по 15.01.2015 рік ОСОБА_1 була зареєстрована за вищевказаною адресою.

21.11.2009 року сторони зареєстрували шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_6 .

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишалась проживати з матір`ю.

Відповідно до уточненого 14.06.2018 року позивач просить суд визнати факт проживання однією сім`єю з серпня 2008 року по 21.11.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_3, vin № НОМЕР_2 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частини коштів, сплачених сумісно за сумісне майно подружжя - легковий автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_3, vin № НОМЕР_2 , що придбано в період спільного проживання в шлюбі та фактичних шлюбних відносинах у сумі 53 965,23 грн. (з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних). Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2 560,00 грн.

13.04.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, з якого вбачається, що він перебував у шлюбі зі ОСОБА_1 в період з 21.11.2009 року по 25.04.2014 року. Фактичний розрив шлюбних стосунків виник наприкінці грудня 2013 року.

В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі кредитних угод була придбана побутова техніка, якою ОСОБА_1 володіє, користується та розпоряджається до сих пір. Так, 29.03.2013 року було укладено кредитний договір № KRK0RU31944167 на суму 5 821,00 гривень на купівлю телевізора 42'' LG 42CS460T, ПРС - Додатковий захист, кріплення до LCD 37-42 iTech PLB44SE, САМ модуль цифрового ТБ Strong Т2, ПРС - План захисту ТБ та музика, кабель HDMI ProLink РВ348-0500. Угода була виконана 08.02.2015 року, тобто вже після фактичного припинення шлюбних відносин.

Також, 09.08.2013 року було укладено кредитний договір № ABH0FZ81350366 на купівлю цифрової фотокамери Canon Digital EOS 600D 18-55, фотосумки Lowepro Adventura 160 Black, карта пам`яті Apacer SDHC 32 Gb Class 10, страхові поліси «Універсальний захисник», усього на суму 5799,4 гривень. Кредит фактично був погашений 08.05.2014 року, тобто після припинення фактичних відносин.

Окрім того, ОСОБА_3 особисто був придбаний холодильник LG GR 459 QVJA вартістю 4 118,00 гривень, який залишився у володінні користувача.

Також, 13.11.2012 року було укладено кредитний договір № A33QRD81350144 на купівлю планшету Samsung Galaxy Tab 2 7 3G, картка пам`яті Silicon Power micro SDHC 32Gb, чохол Сарdase Samsung 3100, пакет «Базовий», СП МТС без плати за з`єднання 0-35 Днепр, усього на загальну суму 4 363,20 гривень.

Відповідно до того, що шлюбні відносини фактично були припинені в грудні 2013 року, а звернення з зустрічною позовною заявою відбувається у квітні 2018 року, загальні строки позовної давності були пропущені. Проте слід наголосити на тому, що під час розриву шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було досягнуто домовленості про те, що ОСОБА_3 залишає за собою автомобіль Шевроле Авео та сплачує грошові кошти за всіма кредитними зобов`язаннями за товари, придбані в період з 21.11.2009 року до моменту фактичного розриву шлюбних стосунків у грудні 2013 року, а ОСОБА_1 залишає за собою все інше майно, придбане в період шлюбних відносин. Виходячи з того, що 10.05.2017 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу було відкрито провадження по справі № 211/1745/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, стягнення коштів. Таким чином, домовленість, яка існувала між ними була порушена з боку ОСОБА_1 Саме через це ОСОБА_3 за зустрічним позовом просить суд почати відлік для початку строків позовної давності саме з 10.05.2017 року, тобто з того моменту, як ОСОБА_3 дізнався про порушення свого права.

Загальна сума, яку ОСОБА_3 витратив на погашення двох кредитів на майно, яке перебуває у володінні ОСОБА_1 складає: 5 821,00 + 5 799,40 + 4 118,00 + 4 363,20 = 20 071,60 грн.

ОСОБА_3 просить суд стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у розмірі 20 071,60 грн. та судовий збір у сумі 704,80 грн.

13.04.2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. З позову вбачається, що ОСОБА_5 проживає спільно з ОСОБА_5 З грудня 2013 року і до 10.03.2015 року вона особисто надавала кошти ОСОБА_3 для сплати за кредитний договір на придбання транспортного засобу № 014/ 145626 / 3652 / 73 , укладений 14.03.2008 року, оскільки ОСОБА_3 виплачував грошові кошти за іншими кредитними зобов`язаннями за купівлю побутових товарів, придбаних у період проживання з ОСОБА_1 Через те, що автомобіль був необхідний ОСОБА_3 для роботи та, відповідно, розрахунку за кредитами за речі, які залишились у колишньої дружини, третя особа була вимушена сплачувати кредит за авто самостійно.

З грудня 2013 року спільно було сплачено грошові кошти за Договором у розмірі 18 537,14 грн. Оскільки зобов`язання за Договором виконувалися ОСОБА_5 особисто, її частка у спірному майні - легковому автомобілі Шевроле Авео, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 18 537,14 гривень, що дорівнює 28/100.

Не дивлячись на те, що з грудня 2013 року ОСОБА_1 не проживала з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 все ж наполягає на виплаті 50% від вартості спірного майна, що є порушенням законних прав і інтересів третьої особи, оскільки в період з грудня 2013 року кошти за кредитним договором надавались нею для ОСОБА_3

Тому третя особа просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2013 року по 30.05.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Визнати за ОСОБА_5 право власності на спільно набуте зі ОСОБА_3 майно, а саме легковий автомобіль Шевроле Авео, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 28/100 частини даного транспортного засобу.

Ухвалою суду від 10.05.2017 року провадження у справі було відкрито.

Ухвалою суду від 23.04.2018 року зустрічний позов ОСОБА_3 було об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 11.09.2018 року позов ОСОБА_5 було прийнято до спільного розгляду з первісним та зустрічним позовами.

Ухвалою від 18.10.2018 року було закрито підготовче судове засідання та призначене справу до судового розгляду.

30.10.2018 року третя особа ОСОБА_5 звернулася до суду з уточненою позовною заявою, суд не приймає її до розгляду, так як відповідно до ст. 49 ч. 3 ЦПК Україна, вона подана після закриття підготовчого судового засідання.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснила, що проживати з ОСОБА_3 вони почали з кінця 2005 року - початок 2006 року, проживали у квартирі, яка на той момент належала їй та її матері. ОСОБА_3 влаштувався на роботу у «Крафт фуд Україна», для роботи йому потрібен був автомобіль, але його в них не було. Він взяв у розстрочку автомобіль «Жигуль 3» у її дідуся, за місяць до весілля вони потрапили в ДТП, автомобіль не підлягав ремонту. Вітчим ОСОБА_3 подарував йому «Жигуль 8», це було у серпні 2007 року. Вони проживали далі в цій квартирі. В лютому 2008 року вирішили взяти у кредит автомобіль «Шевроле Авео», необхідний був перший внесок, і вони дійсно продали автомобіль «Жигулі 8» та сплатили перший внесок, купили вітчиму мопед. У квітні 2008 року вони з ОСОБА_3 розійшлися, а у травні 2008 року розірвали шлюб офіційно. У той день, коли з квартири виїхав ОСОБА_3 , до неї переїхала її подружка ОСОБА_7 , з якою вона товаришувала, так як вона дійсно боїться залишатися вдома на ніч сама. У серпні 2008 року вони помирилися, ОСОБА_7 у цей час була на морі, та чекали на її повернення, щоб вона могла виїхати та вони почали проживати разом. Вони поновили свої фактичні шлюбні відносини. Проживали вони так до травня 2009 року, доки не продали квартиру. Гроші від продажу поділи між нею та її матір`ю. Її половину грошей ОСОБА_3 запропонував вкласти в будівництво будинку на ділянці у його батьків. У батьків є гараж, над яким можливо побудувати другий поверх, і вони бажали проживати поруч з батьками. Потім ОСОБА_3 запропонував вкласти ці гроші у бізнес, щоб їх примножити, так як їх було не достатньо для будівництва. Її зареєстрували у будинку у батьків відповідача. Гроші від продажу квартири вони купили батькам відповідача водонасосну станцію, бойлер та відповідач купив автомобіль ЗІЛ для бізнесу. На час зайняття бізнесом він звільнився з «Крафта». Але з бізнесом нічого не вийшло, гроші втратили , на цьому ґрунті він посварився з батьками. Вона протягом кількох місяців утримувала родину, так як ОСОБА_3 виходив з депресії та інколи підробляв таксистом. Після ОСОБА_3 влаштувався на «Орбіт», де вони працювали разом з свідком ОСОБА_8 , весь цей час вони разом з ОСОБА_3 сплачували кредит за автомобіль. Офіційно зареєстрували шлюб у 2009 році, від батьків з`їхали у липні-серпні 2010 року, коли вона була на останніх місяцях вагітності. Далі вони жили на квартирах, які знімали, до грудня 2013 року. У листопаді 2013 року вона з дитиною потрапила до лікарні, пролежали там 3 тижні, знаходячись у лікарні вона дізналась, що чоловік вже вдома не ночує, а ночує у своєї майбутньої дружини ОСОБА_5 Десь через один-два тижні після того, як вона з дитиною повернулись з лікарні, ОСОБА_3 остаточно забрав свої речі, у тому числі планшет, фотоапарат, ноутбук, тренажер, великий акваріум з рибками, і пішов він не з двома пакетами, як про це розповідав він та свідки, а приїжджав декілька разів. У неї залишився холодильник, який був куплений за рахунок грошей, подарованих на весілля, та телевізор, який вона випросила у ОСОБА_3 , так як дитині, якій на той час було три роки, не було навіть на чому включити мультики, тому що відповідач забрав ноутбук та планшет. ОСОБА_3 пообіцяв взяти всі витрати по догляду за дитиною на себе та з часом виплатить їй належну частину за автомобіль. Але вийшло так, що аліменти вона добивалася через суд протягом двох років. Гроші за автомобіль їй ніхто не компенсував. Стосовно компенсації по автомобілю «Жигулі 3» її дідусю. ОСОБА_3 віддав діду гроші, коли продав автомобіль «ЗІЛ», що був куплений на її гроші від продажу частки квартири. Просить суд повернути їй ту частину, яка належить їй по закону. Вона знала, що фірма виплачує компенсацію на амортизацію автомобіля. Припинили проживати разом з грудня 2013 року. Кошти за автомобіль сплачували з сімейного бюджету.

В подальшому ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про закінчення розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом залишити без задоволення, позовні вимоги третьої особи залишити без задоволення.

Представник первісного позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, у зустрічному позові просила відмовити. Представник первісного позивача суду пояснила, що сторони проживали як у шлюбі, так і у фактичних шлюбних відносинах, у шлюбні відносини вступали двічі. Під час шлюбу у кредит подружжя ОСОБА_9 придбали автомобіль Швероле Авео. Враховуючи, що автомобіль було придбано за кредитні кошти та кредит сплачувався ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як у період фактичних шлюбних відносин, так і під час шлюбу, враховуючи, що автомобіль є річчю неподільною, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина грошових коштів, сплачених за автомобіль. Після розірвання шлюбу відповідач зобов`язувався позивачу сплатити частину вартості автомобілю, але й так і не сплатив, тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. У відповідності до розрахунку ОСОБА_3 має сплатити ОСОБА_1 грошові кошти з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в сумі 53 965,23 грн., розрахунок був складений на підставі руху коштів за кредитним договором, який було надано відповідачем за період перебування сторін у шлюбі та за спірний період. З серпня 2008 року до травня 2009 року позивач та відповідач жили в її квартирі, а після її продажу, у батьків відповідача, які зареєстрували позивача ще до оформлення другого шлюбу. Позивач отримала телевізор та холодильник для дитини, також були придбані в кредит деякі предмети, але за яку суму вона не знає. Щодо позову відповідача - не визнають як майно, так і його вартість, так як тренажеру немає, ноутбук та фотоапарат були викрадені з автомобілю. Щодо наявності фотокамери та планшету, зазначених у зустрічній позовній заяві, вона нічого не знає. Щодо позову третьої особи - вони визнають та не заперечують, що з грудня 2013 року третя особа та відповідач проживали разом у фактичних шлюбних відносинах. Предмет позову їм не зрозумілий, в задоволенні позову просять відмовити.

Представник позивача ОСОБА_2 в подальшому звернулася до суду з заявою про закінчення розгляду справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 наполягала в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити повністю.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги за первісним повністю не визнав, зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, позов третьої особи підтримав у повному обсязі, так як ОСОБА_5 дійсно давали кошти на сплату кредиту за автомобіль, так як у зв`язку зі сплатою інших кредитів та сплатою коштів на лікування дитини в нього не залишалось коштів на сплату кредиту за автомобіль. Суду пояснив, що ще до шлюбу йому батьки подарували автомобіль «Жигулі», в подальшому йому компанією, де він працював, було запропоновано придбати для роботи автомобіль у кредит, компанія запропонувала допомагати сплачувати даний кредит, але автомобіль має бути певного класу. Тому він запитав у батьків, чи можна продати автомобіль, вони погодилися, та саме з коштів з продажу автомобіля «Жигулі» він сплатив перший внесок за кредит, постановку на облік та страховку. Автомобіль вони придбали у лютому 2008 року за кредитні кошти у першому шлюбі, а вже з березня 2008 року вони не жили разом, він мешкав у своїх батьків. Потім офіційно розлучились. У вересні-жовтні 2008 року почали знову зустрічатись, у травні 2009 року він її зареєстрував у своїх батьків, оскільки позивачці не було де жити, вони почали жити разом до грудня 2013 року. Розійшлися вони мирно. Він все залишив ОСОБА_1 , все батьки їм подарували, все, що було куплено у період шлюбу, телевізор, фотокамеру, планшет, холодильник він купував за свої кошти до шлюбу, у нього залишився автомобіль та виплата кредитів за авто та інші кредити за технікою. Протягом 3-4 років ОСОБА_1 не ставилося питання про поділ майна. Питання щодо розподілу майна виникло через приблизно місяць після подання позивачем позову про визначення місця проживання дитини. Кредит за автомобіль сплачувався чітко за графіком погашення кредиту, 1 300,00 грн. на місяць, згодом 1 800,00 грн., фірма сплачувала даний кредит, це знає й позивач, так як працювала у даній фірмі під моїм керівництвом. Кредит за автомобіль сплачувався не з сімейного бюджету. Не погоджується з тим, що зазначено у позові позивачем, що кредит частково було сплачено з коштів від продажу квартири, яка належала їй та її матері. Ніяких, після розірвання шлюбу, між ним та позивачем домовленостей з приводу виплати ним на її користь частки за автомобіль не було.

В подальшому відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про закінчення розгялду справи за його відсутності, свій зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Проти задоволення позову третьої особи не заперечував.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні проти первісного позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов відповідача підтримала, свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що на даний час вона є дружиною ОСОБА_3 , з грудня 2013 року відповідач за первісним позовом переїхав до неї, при ньому були лише речі у двох маленьких сумках, також він забрав арбітрек, який придбано для ОСОБА_3 , так як на той час у нього були проблеми зі здоров`ям, а не був подарований ОСОБА_1 , як наголошувалось раніше. ОСОБА_1 він залишив все майно. Претензій з боку позивача не було. Даною інформацією вона володіє, так як протягом тривалого часу вона, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та теперішній чоловік позивача були працівниками однієї фірми, знаходилися в одному кабінеті, вона спілкувалась та товаришувала з сім`єю ОСОБА_9 . Вони ще рік спілкувались з ОСОБА_1 та ніяких претензій на автомобіль в неї не було. Також у ОСОБА_3 були кредити по кредитним карткам та гроші, які він мав віддати родичці позивача. Вона розуміла, що заробітної плати у ОСОБА_3 не вистачить на сплату всіх цих кредитів, тому допомагала йому сплачувати дані кредитні зобов`язання. У неї були свої заощадження в сумі 30 000,00 грн, які вона зберігала у квартирі батьків. Щомісячно вона давала гроші для погашення кредитів.

Представник третьої особи ОСОБА_23 у судовому засіданні проти первісного позову заперечував. Зустрічний позов відповідача підтримав, позовні вимоги третьої особи підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, так як третьою особою було частково виконано кредитні зобов`язання по сплаті кредиту за автомобіль. Зазначив, що у первісному позові позивач недостовірно вказала період сумісного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Також вважає, що розрахунок наданий позивачем не відповідає дійсності, так як ніякого договору про сплату частини спільного майна подружжя не було.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що вона приходиться матір`ю ОСОБА_5 З грудня 2013 року ОСОБА_3 почав жити разом з її донькою. Він переїхав до доньки, вона на той час знімала квартиру на АДРЕСА_3 , без нічого, в наявності був лише автомобіль. Все інше, все що було нажито та куплено він залишив своїй дружині. Також знає, що у ОСОБА_3 були кредитні зобов`язання. У її доньки були в наявності грошові кошти у сумі 30 000,00 грн, які зберігались у неї вдома, потім вона їх їй віддала, зі слів доньки для погашення боргів відповідача. Свідком того, що ОСОБА_5 сплачувала кредит, вона не була. Також зі слів доньки та ОСОБА_3 вона знає, що між позивачем та відповідачем була домовленість, що останній сплачує кредити, а вона не буде мати до нього претензій.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою третьої особи. З грудня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 почали жити разом, він приїхав до сестри без речей, тільки з автомобілем. Потім дізнались, що у нього є кредитні зобов`язання, та він спільно з сестрою їх погашали. ОСОБА_5 забрала у матері свої кошти в сумі 30 000,00 грн для погашення боргів та кредитів. Також знає, що між позивачем та відповідачем була домовленість, що він все залишає позивачу, побутова техніка, а собі залишає автомобіль.

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 у судовому засіданні суду пояснила, що вона приходиться матір`ю ОСОБА_3 коли син почав зустрічатися з ОСОБА_1 , вона була студенткою, він працював. На той час він купив собі побутову техніку, меблі, які потім забрав, коли перший раз одружились з ОСОБА_1 , у квартиру її матері на ОСОБА_14 . Також після весілля вони подарували сину їх машину «Жигулі», яка йому була необхідна для роботи. Потім він запитував їхнього дозволу на продаж даного автомобілю, для купівлі автомобіля Шевроле Авео у березні 2008 року. грошей вистачило як раз на перший внесок за кредитом та сплати витрат при оформленні. Син завірив їх, що компанія, де він працював буде сплачувати витрати на погашення кредиту. Потім він казав, що на фірмі «Корона» на погашення кредиту йому надавалось 850 грн. на місяць, а коли у 2009 році перейшов до фірми «Ріглі» - 1 300,00 грн., він радів з цього приводу, так як дані кошти повністю покривали кредит та нічого не треба було доплачувати з сімейного бюджету. ОСОБА_1 також все це знала, так як працювала на цій фірмі. Перший раз син з ОСОБА_1 розірвали шлюб за рішенням суду у травні 2008 року, через приблизно чотири місяці вони почали знову зустрічатись, у травні ОСОБА_1 переїхала до них жити, 21.05.2009 року вона її зареєструвала у своєму будинку, саме з цієї дати вони почали жити разом, а 10.11.2009 року повторно зареєстрували шлюб. У листопаді 2013 року вони повідомили родичам, що остаточно розлучаються, з грудня 2013 року не проживали разом. Офіційно розлучились 14.04.2014 року. Між її сином та ОСОБА_1 була домовленість щодо розподілу майна - він забирає автомобіль, а в неї та дитини залишилось все інше майно. Дана домовленість була озвучена при батьках відповідача та бабусі та дідусі позивача. Також речі, які він купив до шлюбу з ОСОБА_1 , він залишив у квартирі ОСОБА_1 Кредитні зобов`язання, борги в нього залишились та він їх сплачував. Зі слів ОСОБА_5 та її матері, та сина вона знає, що третя особа допомагала сплачувати кредити, яку суму вона не знає. Син та ОСОБА_5 разом повертали гроші за лікуванні онуки бабусі ОСОБА_1

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 у судовому засіданні суду пояснила, що вона приходиться ОСОБА_3 сестрою, також ОСОБА_1 є її кумою, вона хрестила її дитину у 2014 році. Розійшлися вони мирно, після їх розлучення вони ще довгий час нормально спілкувались. ОСОБА_3 забрав лише свої особисті речі, орбітрек та взяв на себе кредитні зобов`язання. Так як вона близько спілкувалась та товаришувала з ОСОБА_1 , від позивача претензій щодо розподілу майна вона жодного разу після їх розлучення не чула. Брат все майно залишив позивачу, щоб дитині було комфортно та затишно. Усі речі, які залишив брат позивачу, вона бачила у позивача після їх розлучення: холодильник, телевізор, планшет, фотокамера. Близько спілкувались до 2017 року, доки позивач не подала позов до суду на брата. У серпні 2007 року в них було весілля, у березні 2008 року брат повідомив, що ОСОБА_3 вирішила пожити окремо. Через 2 місяці вони розлучились, навесні 2009 року брат попросив батьків зареєструвати ОСОБА_1 у них у будинку, їй ніде було жити, так як не було грошей навіть зняти квартиру. У листопаді 2009 року вони повторно зареєстрували шлюб, жили у батьків протягом одного року, до народження дитини. У грудні 2013 року вони остаточно розійшлися.

Допитана в якості свідка ОСОБА_17 у судовому засіданні суду пояснила, що вона знає ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з початку 2007 року, вона працювала разом з ОСОБА_1 у магазині, ОСОБА_3 привозив та забирав ОСОБА_1 з роботи. Була присутня на їхньому весіллі у серпні 2007 року. Перед весіллям вони попали в аварію, їх автомобіль було пошкоджено, тому на початку 2008 року, так як ОСОБА_3 був потрібний автомобіль, вони придбали у кредит автомобіль Шевроле Авео. Після того як відповідач у квітні 2008 року з`їхав з квартири, позивач попрохала її залишитись з нею на ніч, так як побоювалась ночувати самостійно, протягом 4 місяців вони жили разом. У серпні 2008 року вона повернулась з моря і ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повідомили їй, що помирились. Протягом 4 місяців ОСОБА_3 намагався примиритися з ОСОБА_1 Коли вони помирились, ОСОБА_3 допоміг їй перевести її речі з квартири. Коли була продана квартира ОСОБА_1 , вони переїхали жити до будинку відповідача на Довгинцево. Також ОСОБА_1 протягом багатьох років була там зареєстрована. В подальшому вона приїжджала у гості до ОСОБА_1 на Довгинцево. Від батьків вони з`їхали, коли ОСОБА_1 була не останніх місяцях вагітності. Зі слів ОСОБА_1 вона знає, що гроші від продажу квартири ОСОБА_1 вони хотіли витрати на будівництво другого поверху у будинку батьків відповідача, чи витратили на купівлю вантажного автомобілю для ОСОБА_3 для розвитку бізнесу, але нічого не вийшло. Те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкали з серпня 2008 року, вона вирішила, так як бачила, як ОСОБА_3 привозив ОСОБА_1 на роботу та забирав. Зі слів позивача знає, що вони почали жити разом з серпня 2008 року, в гостях була декілька раз, бачила чоловічі речі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_18 у судовому засіданні суду пояснив, що він є співмешканцем ОСОБА_1 . З 24.12.2013 року вони почали жити разом. До грудня 2013 року у помешканні позивача він бачив старий диван, холодильник, телевізор. До того як почали жити разом бачив планшет, ноутбук, фотоапарат, тренажер, потім не бачив, мабуть забрав чоловік. Зараз в наявності лише холодильник, диван та телевізор. На 2013 рік працював разом з позивачем.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 у судовому засіданні суду пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 він знає з 2006 року, у 2006 році ОСОБА_3 прийшов до нього у компанію «Крафт фудз Україна» на посаду менчандайзера. Працювали разом з 2006 по 2007 рік, у 2007 році він пішов у компанію «Ріглі», ОСОБА_3 залишився у попередній компанії. Коли ОСОБА_3 прийшов до компанії, то у нього був автомобіль «ВАЗ 2103», червоного кольору. Потім, коли він звільнився, та зустрів його, у ОСОБА_3 був «ВАЗ 2108». У 2009 році ОСОБА_3 перейшов до компанії «Ріглі», наприкінці 2009 р. чи напочатку 2010 року, точно не пам`ятає, ОСОБА_3 став супервайзером. На даній посаді необхідно для роботи мати автомобіль певного представницького класу, у ОСОБА_3 був автомобіль «Шевроле Авео». Разом з ОСОБА_3 він працював у компанії з 2009 року по 2015 рік. З 2011 по 2015 роки компанія сплачувала співробітникам компенсацію за автомобіль. У нього на той час і зараз автомобіль «Шевроле Авео», за комплектацією у нього такий самий автомобіль як у ОСОБА_3 , тільки відповідач його купив навесні 2008 року, а він у вересні 2008 року. У 2011 році він також став супервайзером у компанії «Ріглі», в нього дана компенсація складала 2 100,00 грн., з 2011 по 2015 роки. Цих грошей вистачало на сплату кредиту за автомобіль. Дані кошти були відображені у відомості по заробітній платі. Зі слів ОСОБА_3 знає, що автомобіль «ВАЗ 2108» - це автомобіль батьків, кошти від його продажу були витрачені на перший внесок по кредиту. Автомобіль «ВАЗ 2103» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 взяли у розстрочку у дідуся позивача, потім була аварія, після чого батьки ОСОБА_3 дали автомобіль «ВАЗ 2108» у користування. В подальшому даний автомобіль продали, а гроші внесли як перший внесок за автомобіль «Шевроле Авео».

Допитана в якості свідка ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою батьків ОСОБА_3 , товаришувала з матір`ю відповідача. Сторін по справі знає з 2007 року. Вона підписувала акт про те, що у березні 2008 року ОСОБА_3 купив автомобіль. Переїхав ОСОБА_3 до батьків у березні 2008 року, перед її днем народження яке ІНФОРМАЦІЯ_3. Жив у батьків приблизно один рік, бачила його та його автомобіль. У ОСОБА_3 була біла «8». Зі слів матері ОСОБА_3 знає, що він взяв у кредит на сім років автомобіль, перший внесок заплатили, продавши автомобіль «ВАЗ» та те, що фірма, на якій він працює буде допомагати сплачувати кредит.

Допитана в якості свідка ОСОБА_20 у судому засіданні пояснила, що вона є сусідкою батьків ОСОБА_3 Спочатку ОСОБА_3 їздив на білому автомобілі, потім на синьому, новому автомобілі. Потім мати відповідача сказала їй, що син розлучився з дружиною та живе у них. У 2008 році, точно сказати не може, відповідач мешкав у батьків рік.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій реакції.

У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України у новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Вислухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що 25.08.2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_21 зареєстровали шлюб (а.с. 4 - копія свідоцтва про шлюб).

27.05.2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 5 - копія свідоцтва про розірвання шлюбу).

21.05.2009 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою проживання батьків ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 , знята з реєстрації 15.01.2015 року (а.с. 11 - довідка).

21.09.2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повторно зареєстрували шлюб (а.с. 6 - копія свідоцтва про шлюб).

З грудня 2013 року, точної дати встановити суду не виявилось можливим, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не проживали разом, спільне господарство не вели.

За рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.04.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, рішення не оскаржене, набрало законної сили 25.04.2014 року (а.с. 7 - копія рішення).

Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

12.03.2008 року між ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 166, відповідно п. 1.1. до якого Продавець продає, а Покупець приймає у власність та оплачує Автомобіль модель: Авео марки ШЕВРОЛЕ, колір Sports Blue, Виробник: ЗАТ «ЗАЗ», специфікація якого зазначена у додатку № 1 до цього Договору, за вартістю 73 100 грн., в тому числі ПДВ - 12 183,33 грн.

Відповідно до п. 1.2. Договору Покупець за рахунок власних грошових коштів в порядку, передбаченому цим Договором, сплачує Продавцю частину вартості Автомобіля у сумі 10 %, тобто 7 310 грн.

14.03.2008 року ОСОБА_3 уклав кредитний договір № 014/145626/3652/73 з Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», сума кредитних коштів 65 790,00 грн., кошти надані для придбання транспортного засобу, дата останнього погашення Кредиту - 14.03.2015 року, процентна ставка 15,5 %.

Також було укладено договір застави № 014/08/11-05/016/08 від 14.03.2008 р.

Кредит було сплачено за період з 14.03.2008 р. по 10.03.2015 р.

13.11.2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір A33QRD81350144, кредитні кошти були отримані для купівлі у ТОВ «АЛЛО» планшету Samsung Galaxy Tab 2 7.0 3G, картки пам`яті Silicon Power micro 32 Gb, чохлу Capdase Samsung 3100, загальна сума 4 279,56 грн. Кредит було сплачено в період з 14.11.2012 року по 31.12.2014 року.

29.03.2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір KRK0RU31944167, кредитні кошти були отримані для купівлі у ТОВ «Коміф Тейд» телевізору 42 дюйми LG 42 CS60T та комплектуючих для телевізора в сумі 5 821,00 грн. Кредит було сплачено в період з 29.03.2013 року по 08.02.2015 року.

09.08.2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір ABH0FZ81350366, кредитні кошти були отримані для купівлі у ТОВ «АЛЛО» цифрової камери Canon Digital EOS 600D 18-55, фотосумки Lowepro Adventura 160 Black, страхового полісу «Універсальний захисник», картки пам`яті Apacer SDHC 32 Gb Class 10, загальна сума 5 799,40 грн. Кредит було сплачено в період з 12.08.2013 року по 08.05.2014 року.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно п. 23 Постанову Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно ч. 1 ст. ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст. ст. 69-72 СК України. Відповідно п. 23 зазначеної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ст. 82 ч. 1 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вирішуючи спор про поділ майна подружжя, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Судом достовірно встановлено, що 12.03.2008 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу автомобіля № 166 придбав автомобіль марки «ШЕВРОЛЕ Авео», вартістю 73 100 грн. Автомобіль було придбано задля отримання відповідної посади у фірмі, у якій на той час працював ОСОБА_3 . На думку суду ОСОБА_3 бажав отримати дану посаду не тільки для кар`єрного зросту, але й для забезпечення своєї сім`ї. Також кредит сплачувався подружжям ОСОБА_3 зі спільного сімейного бюджету. Намагання ОСОБА_3 у судовому засіданні довести, що кошти, які виділялись в різні часи фірмами, на яких він працював, як він акцентував увагу, для погашення кредиту, суд вважає недоречним, так як не надано достовірних та обґрунтованих доказів (роздруківок табуляграм нарахованої заробітної плати). Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні суду пояснив, що дійсно він та ОСОБА_3 працювали разом, він також у той же рік, як і ОСОБА_3 , взяв на вимогу фірми авто у кредит, марка авто «Шевроле Авео», та йому фірма сплачувала кошти на погашення кредиту, ці кошти були включені у заробітну плату та кожний співробітник на свій розсуд міг використовувати дані кошти, хто на погашення кредиту, хто на амортизацію авто. Отже, кошти, які надавались фірмою були включені до заробітної плати, а заробітна плата відноситься до спільного бюджету подружжя. Отже судом встановлено, що легковий автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_3, vin № НОМЕР_2 - є об`єктом спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Тому позовні вимоги первісного позивача ОСОБА_1 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог третьої особи ОСОБА_5 .

Як встановлено судом вище легковий автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_3, vin № НОМЕР_2 , було визнано об`єктом спільного майна подружжя. Право власності на даний автомобіль ОСОБА_3 набув у день укладання договору купівлі-продажу автомобіля № 166 12.03.2008 року. Сплата боргів одного з подружжя або того з ким проживає у фактичних шлюбних відносинах, що виникли до укладення шлюбу або фактичного мешкання, не є підставою для визнання права власності на майно, набуте до укладення шлюбу або фактичних шлюбних відносин.

Судом дійсно було встановлено та сторони у судовому процесі це не заперечували, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 почали проживати разом з грудня 2013 року (точної дати судом не встановлено). Але проживання з ОСОБА_3 , який до того ж на цей час перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , та бажання як було зазначено третьою особою допомогти швидше виплатити його кредитні зобов`язання, набуті у попередньому шлюбі, це лише її особисте бажання та вона в подальшому має право звернутися до ОСОБА_3 з вимогою про повернення їй сплачених нею особистих коштів. Тому немає підстав для визнання за ОСОБА_5 права власності на спільно набуте майно, а саме на спірний автомобіль, яке було набуто у попередньому шлюбі позивачем та відповідачем за первісним позовом. Також ОСОБА_5 не надано суду достовірних та обґрунтованих доказів того, що вона одноособово сплачувала кредит за авто з грудня 2013 року. Свідки, які є родичами третьої особи, у судовому засіданні лише підтвердили, що у неї були певні заощадження, та вони зі слів третьої особи знають, що вона їх використала на сплату кредиту відповідача за первісним позовом. Тому суд до них відноситься критично.

Враховуючи, що третя особа просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2013 року по 30.05.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виключно для набуття права власності на спірний автомобіль, суд вважає за непотрібне встановлювати даний факт, так як ці дві вимоги перебувають у причинно-наслідковому зв`язку.

Крім того, ОСОБА_5 в позові посилається в обґрунтування позову на ст.. 74 СК України, відповідно до якої, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.Як встановлено судом шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 14.04.2014 року, тому відповідно до вищезазначеної норми встановити факт сумісного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до 14.04.2014 року та визнання спільним сумісним майном подружжя все, що придбане до цієї дати, юридичних підстав не має.

Оцінивши всі докази в сукупності та кожний окремо, суд вважає за необхідне відмовити третій особі у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з серпня 2008 року по 21.11.2009 року.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом достовірно встановлено, що 21.05.2009 року ОСОБА_1 була зареєстрована у будинку батьків ОСОБА_3 та з цього часу почала там проживати без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 Даний факт підтверджено належними та допустимими доказами та поясненням самого ОСОБА_3 , який даний факт визнав у судовому засіданні, так і показами його матері, яка також підтвердила той факт, що 21.05.2009 року ОСОБА_1 була зареєстрована у її будинку та з цього часу проживала в ньому з її сином. До показів свідка ОСОБА_17 суд відноситься критично, так як вона є подругою ОСОБА_1 та тільки з її слів знала, що у спірний період ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкали разом як чоловік та дружина. Натомість відповідач за первісним позовом цей факт заперечував у судовому засіданні та стверджував, що він у спірний період мешкав у своїх батьків. Отже, ОСОБА_1 не було надано допустимих та достовірних доказів того, що з серпня 2008 року по 20.05.2009 року вона мешкала разом з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах як чоловік та дружина, того, що в них був спільний сімейний бюджет.

Тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 21.05.2009 року по 20.11.2009 року (включно).

Щодо вимоги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_5 застосувати строк позовної давності до вимог ОСОБА_1 щодо поділу спільного майна подружжя суд відноситься критично, так як в перший раз розірвавши шлюб та в подальшому знову зареєструвавши повторний шлюб подружжя Швеців тим самим перервало строк позовної давності, тому подавши позов до суд 12.04.2017 року позивач ніяким чином не порушила строку позовної давності, так як повторно шлюб було розірвано за рішенням суду 14.04.2014 року, тобто в межах трьох річного строку.

Щодо вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом.

Суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, так як ОСОБА_3 просить суд стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у розмірі 20 071,60 грн., а саме кошти, які були ним сплачені на сплату кредитів за речі, які покупались у період шлюбу з ОСОБА_1 для сім`ї, та в подальшому вони залишились у ОСОБА_1 у користуванні, та судовий збір у сумі 704,80 грн.

На думку суду ОСОБА_3 обрав не правильний спосіб захисту, так як він не ставить вимогу про визнання даного майна об`єктом спільного майна подружжя, а просить стягнути грошову компенсацію виплачених кредитів, що є невірним. Оскільки поділу підлягає майно, яке набуто подружжям за час шлюбу, а не кошти, за які подружжям було набуте спільне майно у період шлюбу.

Також суд вважає, що ОСОБА_1 було обрано не вірний спосіб захисту своїх прав, так як на підставу задоволення своїх вимог вона посилається на ст. ст. 525, 526, 536, 625 ЦК України, що є не вірним, так як між подружжям Швеців не було договірних відносин, тому суд вважає неприпустимим застосування даним статей Цивільного кодексу. Також сторонами неодноразово у судових засіданнях ставилось питання щодо проведення автотоварознавчої експертизи, але згодом представник позивача ОСОБА_2 просила залишити своє клопотання без розгляду. Як зазначалося вище поділу підлягає майно, яке набуто подружжям за час шлюбу, а не кошти, за які подружжям було набуте спільне майно у період шлюбу. Тобто суд вважає не вірним вимогу щодо стягнення з ОСОБА_3 частини саме кредитних коштів за частку у майні подружжя. А представник позивача відмовилась від проведення експертизи, яка встановила б реальну вартість майна на час розгляду справи. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача.

ОСОБА_1 при зверненні до суду було сплачено судовій збір, тому він підлягає стягненню з ОСОБА_3 на її користь, але пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто 640 грн + 640 грн = ?1 280?,00 грн (дві вимоги немайнового характтеру).

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-80, 82, 141, 247, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 21.05.2009 року по 20.11.2009 року (включно).

Визнати спільним об`єктом права спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_3, vin № НОМЕР_2 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі ?1 280? (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.

У позовних вимогах ОСОБА_3 відмовити повністю.

У позовних вимогах ОСОБА_5 відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: С. В. Ткаченко