Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/5115/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

з а о ч н е

01 квітня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М., Нарадько Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Житлово-будівельного кооперативу № 20 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за користування тепло- і водопостачанням та відшкодування витрат, -

в с т а н о в и в:

Позивач і особі голови Житлово-будівельного кооперативу № 20 ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за користування тепло- і водопостачанням та відшкодування витрат.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить підвальне приміщення, площею 52,6 кв. м., розташоване на цокольному поверсі багатоквартирного будинку, що знаходиться по вул. Гуржіївська (ОСОБА_3), 48 в м. Черкаси, що стверджується договором купівлі - продажу підвального приміщення від 23.06.2009 року, технічним паспортом на приміщення та довідкою про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.07.2009.

Балансоутримувачем багатоквартирного будинку, в якому розташоване вказане приміщення, є Житлово - будівельний кооператив № 20. Постачання послуг тепло- водопостачання та інше до вказаного приміщення здійснюється внутрішньо-будинковими мережами місць загального користування, балансоутримувачем яких є ЖБК №20. Зазначене встановлено Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.08.2012 року, яке вступило в законну силу.

Відповідач через внутрішньо-будинкові мережі користується комунальними послугами тепло- і водопостачання, східцевими маршами за рахунок позивача.

Вказує, що позивачем 26.02.2011 року підготовлено договір по відшкодуванню збитків, повязаних з користуванням нежитловим приміщення з відповідачем, однак відповідач вказаний договір підписувати відмовилася та продовжує користуватися послугами тепло-водомереж, не оплачуючи їх у повному обсязі.

Враховуючи неодноразові усні скарги ОСОБА_1 на скрутний матеріальний стан, правління ЖБК-20 ухвалило рішення про зменшення оплати за користування вищезазначеними мережами до 500 грн. на місяць (лист №50 від 03.05.2013 року) і відповідач сплатила послуги лише у листопаді 2015 року в сумі 500 грн., у жовтні 2016 року в сумі 350 грн., червні 2017 року в сумі 500 грн., серпні 2017 року в сумі 212 грн., жовтні 2017 року в сумі 53 грн., лютому 2018 року 500 грн.

У звязку із чим, станом на 01.05.2018 року виникла заборгованість, починаючи з квітня 2015 року по квітень 2018 року за виключенням вищевказаних періодів в сумі 16173 грн. 00 коп.

Незважаючи на неодноразові звернення позивача, в порушення п.1 ч. 2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відповідач не уклала договір про надання житлово - комунальних послуг із ЖБК №20.

Споживач послуг - відповідач, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про ЖКП» повинна оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за фактичне користування тепло- і водопостачання та східцевими маршами в сумі 16173грн. 00 коп., а також судовий збір в сумі 1762грн. 00коп.

Ухвалою суду від 11.09.2018 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

В судовому засіданні представник позивача ЖБК-20 за довіреністю ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідач є власником нежитлових приміщень, що на цокольному поверсі будинку № 48, по вул. Гуржіївська (ОСОБА_3) в м. Черкаси. З квітня 2015 року по квітень 2018 року має заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг, наданих ЖБК № 20. В даному приміщенні є вода, тепло, світло, ЖБК № 20 є балансоутримувачем, який обслуговує її приміщення, але відповідач не сплачує кошти за надані послуги. Розмір оплати за користування внутрішньо-будинковими мережами встановлено протоколом загальних зборів засідання членів правління ЖБК № 20 від 02.03.2011 року та змінено протоколом від 04.04.2013 року. Тож просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином неодноразово повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву подано не було. Про причини неявки не повідомлено.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та обєктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків:

в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить підвальне приміщення, площею 52,6 кв. м., розташоване на цокольному поверсі багатоквартирного будинку, що знаходиться по вул. Гуржіївська (ОСОБА_3), 48 в м. Черкаси, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 15.01.2019 року.

Балансоутримувачем будинку за адресою вул. Гуржіївська (ОСОБА_3), 48, в м. Черкаси, в якому розміщені вказані підвальні приміщення, є позивач Житлово-будівельний кооператив № 20 (). Керівником ЖБК-2- являється ОСОБА_2, що підтверджується даними довідки з ЄДРПОУ, рішенням зборів членів кооперативу ЖБК-20 від 17.04.2010р., що викладене у протоколі №2 та наказом від 21.04.2010 року.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.. 628 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України).

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.п. 2, 4, 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Таким чином, законодавець закріпив не лише обовязок учасників справи сприяти суду у зясуванні обставин справи, а й їх обовязок подавати усі наявні у них докази. Особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і, які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі.

Як передбачено ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку суд не вважає, що цивільне судочинство (всупереч принципу добросовісності здійснення процесуальних прав) по даній справі використовується не за призначенням, як і відсутні виключні умови, які б давали підстави суду для збирання та витребування доказів з власної ініціативи.

Чинна редакція ЦПК України регламентує строки подання доказів. Так, відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.8 ст. 83 ЦПК, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, з»ясувавши обставини справи, судом встановлено, що 22.06.2018 року разом з позовною завою позивачем подані: виписка з ЄДРПОУ щодо юридичної особи ЖБК-20; розрахунок заборгованості ОСОБА_1 з квітня 2015року по квітень 2018 року; рішення, викладене у протоколі №2 від 17.04.2010 року про призначення на посаду голови ЖБК-20 ОСОБА_2; наказ №1 про призначення на посаду голови ЖБК; рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.08.2012 р. (справа №2-3766/2011; лист звернення голови ЖБК-2- до ОСОБА_1 від 03.05.2013 року про сплату матеріальних збитків в сумі 1185грн., про можливість підключення електроустановки приміщення, про пропозицію укласти договір на користування мережами; проект договору за 2011 рік (без дати) про надання у користування мереж тепло-і водопостачання та відшкодування витрат ЖБК-20 ОСОБА_1; лист ОСОБА_1 від 26.02.2018 року, в якому зазначено про сплату нею боргу в сумі 1185грн. за електроенергію, 500грн. за січень 2018р. за користування мережами життєзабезпечення, підключення електроенергії до приміщення окремою лінією тощо; довідка Ощадбанку від 29.03.2018 року про сплату ОСОБА_1 певних грошових коштів на рахунок ЖБК-20.

В судовому засіданні 15.01.2019 року, враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 надав пояснення по суті спору, підтримавши позовні вимоги. Між тим, в судовому засіданні була оголошена перерва за клопотанням представника позивача з-за його поганого самопочуття.

В судовому засіданні 01.04.2019 року, під час розгляду справи по суті, представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 заявив клопотання про прийняття нових доказів: витягу з протоколу №21 від 04.04.2013р. засідання членів правління ЖБК-20 з рішенням про зменшення плати за користування внутрішньо-будинковими мережами та витягу з протоколу №11 розширеного засідання членів правління від 02.03.2011 року з рішенням про встановлення плати за користування внутрішньо-будинковими мережами, по яким здійснюється постачання всіх комунальних послуг до приміщення на цокольному поверсі, власником якого є ОСОБА_1, а також підтвердження направлення таких доказів ОСОБА_1 рекомендованим листом 27.02.2019р., якого вона, на час розгляду справи, не отримала.

При цьому, обґрунтовуючи поважність причин несвоєчасного подання та повідомлення про докази, враховуючи норми статті 83 та статті 84, статті 43 частини 2 ЦПК України, представник позивача повідомив, що голова правління була зайнята і вона забула своєчасно подати до суду такі докази.

Отже, за таких обставин, позивачеві судом було відмовлено у прийнятті відповідних доказів, оскільки порушено строки та порядок подачі до суду доказів. При цьому, позивач не звертався до суду із заявою про забезпечення доказів, не подавав клопотання відповідно до ч.4 ст. 83 ЦПК і не довів поважність причин щодо неможливості їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього. При цьому, суд визнав вказані представником причини неповажними, враховуючи, що відповідні рішення, що викладені у таких протоколах, належали позивачеві задовго до подачі даного позову до суду.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Аналізуючи докази, які надані із позовом та прийняті по даній справі, суд вважає, що вони жодним чином не обґрунтовують та не доводять обставини, які викладені у позовні заяві, в судовому засіданні представником і не дають підстав для задоволення позову. Слід зазначити, що відсутні докази, які б підтверджували той факт, що певна внутрішньо-будинкова мережа (як зазначено «життєдіяльності») та сходини належать позивачеві; нічим не підтверджена наявність відповідного договору між сторонами, Навіть, якщо й допустити наявність договору від 2011 року, на який посилається позивач (а.с.14) і, який не був підписаний сторонами, то він взагалі не передбачає будь-яких умов щодо оплати послуг за користування сходинами. При цьому, посилання позивача як на доказ на рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 09.08.2012р. є безпідставним, оскільки в силу ст.76 ЦПК України, воно не може бути доказом, а обставини, які були встановлені даним судовим рішенням жодним чином не стосуються даного спору. Той факт, що ОСОБА_1 сплачувала певні грошові кошти на рахунок ЖБК №20, також не свідчить про оплату нею послуг за користування саме мереж тепло- водопостачання та сходинок та про визнання нею позову. Так, у заяві, поданій ОСОБА_1 від 26.02.2018 року, вона вказала про те, що сплатила і має намір сплачувати по 500грн. за користування мережами «життєзабезпечення», при цьому позивачем не обґрунтовано, що це за мережі і, чому в даному випадку ставиться питання лише про тепло- водопостачання та сходини у тому розмірі, що наведений у розрахунку. Також вона у даній заяві просила укласти з нею договір про спільне використання водо- тепло- енергомережі, але даних про те, що такий договір в послідуючому був укладений, немає.

Крім того, як передбачено ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, вирішуючи спір по справі в межах заявлених позовних вимог, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки представником позивача в судовому засіданні підтримано вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за фактичне користування тепло- водопостачанням. При цьому, не було доведено, що позивач надавав відповідачеві такі послуги. Крім того, не знайшли свого підтвердження й доводи позивача про законність стягнення з відповідача на свою користь боргу за східцевими маршами.

На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України Про житлово-комунальні послуги, ст.ст. 11, 15, 16, 626, 628, 627 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 263-268, 273, 280-284 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Житлово-будівельного кооперативу № 20 (, АДРЕСА_1) до ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, код 236-1-6465) про стягнення заборгованості за користування тепло і водопостачання та відшкодування витрат, - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 05 квітня 2019 року.

Головуючий: ОСОБА_6