ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/483/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/21988/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2018 року (суддя Козак О.В.) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 (транспортного) страхового бюро України, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, пов'язаною зі стійкою втратою працездатності,

встановив:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_7 (транспортного) страхового бюро України на його користь 20646 грн. шкоди, пов'язаної зі стійкою втратою працездатності.

Позов мотивовано тим, що 29.09.2013 року біля 20 години водій автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_8, знаходячись у дворі будинку №7 в м.Хмельницькому по вул.Хотовицького, перед початком руху не переконався у безпечності свого руху, не врахував дорожньої обстановки та допустив наїзд на нього, коли він рухався назустріч автомобілю. Внаслідок вказаного наїзду ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння, та тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 05.02.2014 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 17.04.2014 року вирок змінено в частині стягнення моральної шкоди та стягнуто на його користь з ОСОБА_8 кошти у сумі 38405грн. 03коп. на відшкодування моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_8, застрахована не була. Внаслідок отриманих ОСОБА_6 тілесних ушкоджень його було визнано інвалідом дитинства, а після досягнення ним повноліття, встановлено третю групу інвалідності. Згідно з підпунктом «а» п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем в квітні 2015 року було направлено відповідачу МТСБУ повідомлення про ДТП, а в червні 2017 року - заяву про страхове відшкодування. Жодної відповіді до цього часу він не отримав. Вважає, що відповідач порушив строки прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною-інвалідом - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку, тому на його користь з ОСОБА_7 (транспортного) страхового бюро України підлягає стягненню 20646 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся до відповідача ОСОБА_7 (транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, з пропуском трирічного строку, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для страхового відшкодування (регламентної виплати). Зазначає, що у своїй відмові у виплаті страхового відшкодування відповідач жодного разу не посилався на таку підставу, як пропуск строку подачі заяви про страхове відшкодування. Повідомлення про страховий випадок було подано вчасно, проте суд перейняв на себе функцію МТСБУ і вказав на додаткові підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, які відповідач не застосував, вважаючи, що відповідні строки не були пропущені і вони були перервані подачею заяви про страховий випадок. Вважає, що відповідно до ст.39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме МТСБУ є джерелом централізованих даних про всі виписані поліси страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то саме відповідач повинен надати інформацію щодо наявності полісу цивільно-правової відповідальності автомобіля «Фольсваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_8

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили.

Представник апелянта ОСОБА_6 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача ОСОБА_7 (транспортного) страхового бюро України - ОСОБА_5, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні. Зазначає, що для отримання страхового відшкодування потерпілим особам спочатку необхідно звернутися до страховика (МТСБУ) з відповідною заявою і необхідними документами, перелік яких визначений спеціальним законом. Однак, позивач із заявою про страхове відшкодування у встановлений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» термін не звернувся.

Апелянт ОСОБА_6 та третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_8, повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилися, причини неявки не повідомили.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 29.09.2013 року біля 20 години ОСОБА_8, розпочинаючи рух автомобілем «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 у дворі будинку №7 по вул.Хотовицького в м.Хмельницькому, не врахував дорожню обстановку, не переконався у безпечності руху керованого ним транспортного засобу, не обрав безпечний лівий боковий інтервал, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6, який рухався в зустрічному напрямку до автомобіля. Внаслідок вказаного наїзду ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння, та тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.02.2014 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на його користь 8405грн. 03коп. моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, в решті позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 17.04.2014 року вирок змінено в частині вирішення позову та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 38405грн. 03коп. на відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_8 на час дорожньо-транспортної пригоди полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу не мав.

08.04.2015 року ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_7 (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

24.04.2015 року за №3/1-05/12005 Моторне (транспортне) страхове бюро України на адресу ОСОБА_6 направило листа про необхідність надання до МТСБУ наступних документів: заяви про страхове відшкодування; копії довідки про присвоєння ідентифікаційного коду та паспорту; реквізити розрахункового рахунку; відомості про наявність інших договорів страхування, за якими можливе отримання відшкодування шкоди; відомості про можливо здійсненні взаєморозрахунки з особою відповідальною за шкоду, а також необхідність отримання завіреного гербовою печаткою вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області та надання довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності.

15.06.2017 року ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_7 (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій повідомив про обставини ДТП та отримання ним тілесних ушкоджень, що призвели до встановлення інвалідності.

02.08.2017 року за № 3.1-05/18598 та 14.09.2017 року за № 3.1-05/22348 Моторне (транспортне) страхове бюро України на адресу ОСОБА_6 направило лист про необхідність надання до МТСБУ завіреної належним чином (мокрою печаткою відповідного закладу) довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0531995 ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи, інвалід з дитинства (інвалідність встановлено на строк до 01.05.2018 року).

Відповідно до листа «Хмельницького обласного центру медико-соціальної експертизи» Комунального закладу охорони здоров'я №522 від 13.11.2018 року, ОСОБА_6, 1995 р.н., вперше оглядався Хмельницькою міською МСЕК 15.05.2014 року та за результатами огляду визнаний інвалідом ІІІ групи «інвалідність з дитинства до 18-ти річного віку» по наслідкам травми, отриманої ним 29.09.2013 року. Виходячи з аналізу наявної медичної документації, зазначену травму ОСОБА_6 отримав 29.09.2013 року в ДТП.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Указана норма кореспондується із статтею 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілій чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику ( у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МСТБУ) заяву про страхове відшкодування.

Підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) зазначені в статті 37 вказаного Закону.

Згідно з пунктом 37.1.4 статті 37 зазначеного Закону неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц.

Як вбачається із матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталась 29 вересня 2013 року, саме з цієї дати слід відраховувати три роки, продовж яких позивач мав право звернутись до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.

ОСОБА_6 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування 15 червня 2017 року.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування з пропуском трирічного строку, який є присічним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2019 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М.Костенко