ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11120/17

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/57/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Бобрової І.О.,

суддів -Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря - Зіньковець О.О.,

сторони:

позивач:

- ОСОБА_2,

відповідачі:

- Державна казначейська служба України, на боці якої виступає Чернігівська місцева прокуратура,

- Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області,

- Головне управління Національної поліції в Донецькій області,

- Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області,

- Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Прокуратури Чернігівської області на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - м.Чернігів ,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення - 08.10.2018,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся з указаним позовом, в якому просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку 10 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позов мотивовано тим, що він з 2006 по 2009 роки виконував обов'язки начальника Єнакіївського відділення АКБ «Укрсоцбанк». У зв'язку із виданими банком протягом 2006 року кредитами, які в подальшому не були погашені, він у 2008 році неодноразово допитувався слідчим та працівниками УБОЗ. 19.01.2009 був проведений обшук його житла в присутності дружини та дитини, здійснено виїмку документів та жорсткого диску комп'ютера. 26.01.2009 щодо нього порушено кримінальну справу за ч.5 ст.191 КК України та оголошено його розшук. На квартиру, де він проживав із сім'єю накладено арешт. 05.09.2009 його було звільнено з роботи. Проводились оперативно-розшукові дії, зокрема, стеження за житлом його рідних, допит дружини та близьких родичів. 22.06.2009 його затримано та 02.07.2009 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. З 25.09.2009 по 01.04.2014 він перебував під підпискою про невиїзд. 27.12.2010 та 28.12.2011 порушена проти нього справа постановами суду направлялась на додаткове розслідування у зв'язку з відсутністю належних доказів його вини. Лише 01.04.2014 позивач дізнався про існування постанови від 16.02.2012 про припинення відносно нього кримінальної справи. Посилаючись на незаконність порушення щодо нього кримінальної справи, проведення слідчих дій, які тривали протягом 8 років і 11 місяців, перебування під арештом в СІЗО, внаслідок чого у нього суттєво погіршився стан здоров'я, що призвело до отримання інвалідності, були втрачені нормальні життєві зв'язки із сім'єю та близькими, він був звільнений з роботи, у зв'язку з перебуванням під підпискою про невиїзд та накладеним на його майно арештом, який не знятий і досі, він не міг у 2014 році продати своє майно та виїхати разом із сім'ю із Донецька, де розпочалось проведення АТО, ОСОБА_2 просив задовольнити його позов про стягнення моральної шкоди, яку оцінив в 10 000 000 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 30.01.2018, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі в справі на стороні відповідача Державної казначейської служби на підставі поданої заяви допущено прокурора Чернігівської місцевої прокуратури, залучено в якості співвідповідача Головне управління МВС України в Донецькій області.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 11.04.2018, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі в справі в якості співвідповідача залучено Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Донецькій області.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 вересня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_2 з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку моральну шкоду в сумі 250 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати частково рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального законодавства. Скаржник наполягає на тому, що суд не врахував в повній мірі усіх моральних, фізичних та психологічних страждань, які були заподіяні йому незаконними діями органів досудового слідства, а також наслідків таких дій, які зазнав він та його родина, і стягнута судом сума моральної шкоди є замалою. Вказує, що він десять років витратив на юридичну боротьбу із незаконними діями органів досудового слідства, через які втратив здоров'я, роботу, перспективу кар'єри банківського керівника, довіру серед близьких та знайомих людей, отримав інвалідність. Внаслідок незаконних дій, втрату роботи в сім'ї виникали сварки, які призвели до розлучення з дружиною. Позивач також зазначає, що йому і досі не повернуті речі, які були вилучені під час обшуку та не знято арешт з майна, в тому числі і з квартири у м. Донецьку, якою він не може розпорядитися, щоб придбати житло у місті Чернігові, де він взятий на облік як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України.

В апеляційній скарзі Прокуратура Чернігівської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. На думку прокурора, судом частково задоволено вимоги позивача, однак не наведено жодних підстав для прийняття такого рішення; судом встановлено лише слідчі дії, які проводились під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження відносно позивача, але із рішення не вбачається за який період і яким чином обрахована задоволена сума, які з доводів позивача суд вважає обґрунтованими і якими доказами вони підтверджуються. Прокурор вважає, що нормативно-правові акти, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, не містять у собі беззаперечних підстав для відшкодування шкоди, і що такі обставини підлягають доведенню в суді, що стороною позивача у ході судового розгляду справи не здійснено. Зазначає, що дії слідчого під час проведення досудового розслідування неправомірними не визнавались, як і дії та процесуальні документи суду, прийняті у даному кримінальному провадженні,такі дії були направлені виключно для з'ясування дійсних обставин кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Позивачем у заявленому позові не наведено конкретних і суттєвих обставин того, у чому саме виражається завдана моральна шкода та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання такої шкоди. Позивач наводить перелік слідчих дій та їх наслідки, більшість з яких стосуються його колишньої дружини, доньки та батьків, а не особисто позивача. Шлюб позивача було розірвано за його заявою, в якій він вказував, що шлюбні відносини з дружиною припинені у 2009 році, а не внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності. Також матеріали справи не місять наявності причинного зв'язку між отриманням позивачем інвалідності та діями органу досудового розслідування, враховуючи, що позивач має хворобу шлунку ще з 1997 року. На думку прокурора, не заслуговує на увагу і акт про надані позивачу стоматологічних послуг у 2015 році та рецепт на окуляри, оскільки на момент їх оформлення кримінальне провадження вже було закрито. Розмір моральної шкоди, визначений позивачем у сумі 10 млн гривень не лише суперечить положенням законодавства, але й призведе до збагачення позивача за рахунок коштів держави, що є неприпустимим.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратура Чернігівської області зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення як така, що є безпідставною. На думку прокуратури, визначений судом розмір моральної шкоди є необґрунтований, суперечить положенням законодавства і призводить до збагачення позивача за рахунок коштів держави. Із рішення суду не вбачається за який період і яким чином обрахована задоволена сума, які з доводів позивача суд вважає обґрунтованими та якими доказами вони підтверджуються. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що з його квартири досі не знято арешт та не повернуті речі, вилучені під час досудового розслідування, проте на думку прокурора, вказані обставини виходять за межі позовних вимог і наданням їм характеристики в даному цивільному провадженні є недоцільним. Прокурор вважає, що розлучення позивача з дружиною, отримання ним групи інвалідності, акт про надані йому стоматологічні послуги та рецепт на окуляри не свідчать про наявність причинно-наслідкового зв'язку між цими фактами та діями органу досудового розслідування, не вказують на наслідки, спричинені притягненням до кримінальної відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне Управління Національної поліції в Донецькій області просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокуратури Чернігівської області задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. Відповідач зазначає, що відсутність обвинувального вироку суду чи іншого рішення суду про факт незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відстороненні від роботи (посади) виключає право позивача на відшкодування шкоди в порядку, встановленому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивачем не наведено розрахунку суми моральної шкоди, яку він заявляв у позові, засади, із яких засад та підстав він виходив, визначаючи саме такий розмір шкоди. Доводи позивача ґрунтуються, на думку Головного Управління Національної поліції в Донецькій області, на його особистих надуманих припущеннях, що не є підставою для відшкодування йому моральної шкоди та мають на меті лише бажання необґрунтованого збагачення за рахунок державних коштів. На думку Головного Управління Національної поліції в Донецькій області, в апеляційній скарзі Прокуратура Чернігівської області обґрунтовано вважає, в рішенні суду не наведено жодних підстав, з яких суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції від 26.09.2018 частково не відповідає.

Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач незаконно перебував під слідством та судом тривалий час, що є підставою для відшкодування йому завданої моральної шкоди, розмір якої, з урахуванням обставин справи та в межах, встановлених законом, був визначений судом у 250 000 грн.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано послався на відповідні норми матеріального права.

Судова колегія вважає такі висновки суду обґрунтованими та погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, але не погоджується із сумою, визначеною судом до стягнення.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 просив стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди 10 000 000 грн, завданої незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, внаслідок чого він перебував під слідством і судом протягом 107 місяців.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закон) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 3 Закону передбачено, що у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (пункт 5 ст. 3).

Враховуючи зазначені вище норми закону, доводи апеляційної скарги Прокуратури Чернігівської області щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв'язку з тим, що дії слідчого під час проведення досудового розслідування неправомірними не визнавались, є безґрунтовними.

Судом встановлено, що 21.01.2009 на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 постановою слідчого управління ГУМНС України в Чернігівській області був накладений арешт, зокрема й на квартиру АДРЕСА_1.

Постановою старшого слідчого СВ ГУ МВС України у Донецькій області Малаханова А.В. від 26.01.2009 щодо ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, що передбачений ст.191 ч.5 КК України. В цей же день ОСОБА_2 оголошено в розшук.

В квартирі АДРЕСА_1, де проживав ОСОБА_2, в лютому 2009 року був проведений обшук, під час якого були вилучені ряд документів та з системного блоку жорсткий диск. Дані про повернення позивачу цього майна матеріали справи не містять.

05.02.2009 ОСОБА_2 звільнений з посади т.в.о. заступника начальника Єнакіївського відділення АКБ «Укрсоцбанк» за ст.40 п.4 КЗпП України (відсутність на роботі без відомих поважних причин).

22.06.2009 ОСОБА_2 був затриманий працівниками Макіївського УВС України в Донецькій області та ВБОЗ.

25.06.2009 Ворошиловським районним судом м. Донецька строк затримання ОСОБА_2 продовжено на 10 діб, а вже 02.07.2009 цим же судом ОСОБА_2 обрано міру запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

11.08.2009 ОСОБА_2 пред'явлено обвинувачення у вчинення злочину, передбаченого ст.191 ч.5 КК України.

Постановою Єнакіївського міського суду Донецької області від 25.09.2009 ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою замінено на підписку про невиїзд. 25.09.2009 ОСОБА_2 звільнений із зали суду.

Кримінальна справа постановою Єнакіївського міського суду Донецької області від 27.12.2010 була повернута прокурору м. Єнакієве для проведення додаткового розслідування. Дана постанова скасована ухвалою судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області від 17.06.2011.

Постановою Єнакіївського міського суду Донецької області від 28.12.2011 кримінальна справа знову була повернута прокурору м. Єнакієве для проведення додаткового розслідування.

В подальшому, постановою слідчого СВ ГУ МВС України у Донецькій області Павлової М.О. від 16.02.2012 кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 по ч.5 ст. 191 КК України припинено на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України - за відсутністю об'єктивних даних, що вказують на скоєння ОСОБА_2 злочину, що йому інкримінувався.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 перебував під слідством та судом три роки 21 день. Був затриманий та перебував під вартою з 22.06.2009 по 25.09.2009 - тобто 65 днів. Запобіжний захід підписка про невиїзд тривав з 25.09.2009 по 16.02.2012 - 2 роки 4 місяці 22 дні.

Доводи скаржника ОСОБА_2 щодо перебування його на підписці про невиїзд до 01.04.2014 - фактичного його повідомлення про закриття кримінальної справи, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони спростовуються копією постанови від 16.02.2012.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону виникає в особи у випадку повної реабілітації і розраховується, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Разом з тим, статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачу завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету. Визначивши до стягнення 250000 грн, суд першої інстанції на порушення ст.265 ч.4 ЦПК України не навів в рішенні жодних розрахунків зазначеної суми.

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру завданої моральної шкоди слід враховувати факт порушення щодо позивача кримінальної справи, її тривалість, проведені слідчі дії, обшук в квартирі, допити ОСОБА_2, його рідних та співробітників, перебування позивача під вартою та на підписці про невиїзд, накладення арешту на майно, який до цього часу не знятий, вилучення окремого майна та його не повернення завдали ОСОБА_2 значних моральних втрат, суттєво вплинули на його честь, гідність, ділову репутацію, а також призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги прокуратури щодо неврахування при визначенні суми моральної шкоди посилань позивача на незаконне звільнення, розлучення з дружиною, погіршення стану здоров'я і встановлення інвалідності є слушними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було звільнено за ст.40 п.4 КЗпП України (відсутність на роботі без відомих поважних причин). Тобто, звільнення позивача прямо не пов'язано з проведенням досудового розслідування. Щодо розірвання шлюбу, то з копії рішення Будьоннівського районного суду міста Донецька від 16.06.2011 слідує, що ініціатором позову був сам ОСОБА_2 і причиною розірвання шлюбу стало те, що «сімейне життя не склалося, спільне господарство не ведуть». Щодо суттєвого погіршення стану здоров'я і встановлення інвалідності, то відсутні докази щодо наявності причинного зв'язку між перебуванням ОСОБА_2 під слідством та судом і настанням наслідків на які вказує позивач.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (час розгляду справи в суді першої інстанції) установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - 3 723 грн.

З огляду на викладене, та те, що ОСОБА_2 незаконно перебував під слідством і судом 3 роки 21 день (36 місяців та 21 день), мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 136 634,1 грн (3723 грн (мінімальна заробітна плата) х 36 місяців + ((3723 :30) х 21 день)).

Колегія суддів апеляційної інстанції з врахуванням засад верховенства права, вимог розумності, виваженості та справедливості, вважає, визначений судом розмір моральної шкоди у 250 000 грн, який хоч і є більшим за мінімальний розмір моральної шкоди, визначений законом, проте є таким, що не відповідає інтересам позивача, зважаючи на негативні наслідки через тривале перебування його під слідством, що зазначені вище та вимушені зміни у його житті.

При визначенні суми моральної шкоди суд першої інстанції не врахував, що наслідки незаконного порушення проти ОСОБА_2 кримінального провадження тривають і досі, оскільки вилучено при обшуку в 2009 році майно не повернуто, а належна позивачеві квартира і досі перебуває під арештом, який на даний час не скасований, незважаючи на те, що кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 припинено ще 16.02.2012. ОСОБА_2 майже сім років після закриття щодо нього кримінального переслідування позбавлений права мирно володіти своїм майном, що є втручанням в право особи на мирне володіння майном і є порушенням ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 внаслідок незаконного порушення проти нього кримінальної справи належить збільшити з 250000 грн до 400 000 грн, що буде відповідати засадам верховенства права, вимогам розумності, виваженості та справедливості, а також обставинам справи.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо збільшення суми морального відшкодування слід частково врахувати. Підстави для задоволення позову в повному обсязі відсутні з огляду на викладене вище.

Доводи апеляційної скарги прокуратури щодо відмови в позові є безґрунтовними, а тому задоволенню не підлягають.

Зауваження прокуратури та заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_2, висловлені у відзиві Головного Управління Національної поліції в Донецькій області, стосовно ґрунтування ОСОБА_2 позову лише на особистих надуманих припущеннях, що не є підставою для відшкодування йому моральної шкоди та прагнення позивача через кримінальну справу необґрунтованого збагачення за рахунок державних коштів, колегія суддів до уваги не приймає. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначені підстави для відшкодування державою шкоди і, як вказано вище, ОСОБА_2 має на відшкодування цієї шкоди право, яке не може ототожнюватися із терміном «збагачення». Це компенсація за рахунок державних коштів втрат немайнового характеру внаслідок моральних і фізичних страждань та інших негативних явищ, завданих фізичній особі через незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності.

Підсумовуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного розміру моральної шкоди. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить задовольнити частково, апеляційну скаргу Прокуратури Чернігівської області залишити без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.1 п.1, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокуратури Чернігівської області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 вересня 2018 року змінити в частині суми моральної шкоди, що стягнута на користь ОСОБА_2, збільшивши суму з 250 000 грн до 400 000 грн.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 21.01.2019.