КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 2605/15333/12

номер провадження: 22-ц/824/4067/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року у складі судді Шевчука А.В., у справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Негоди Ольги Олександрівни, боржник - ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду зі скаргою на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Негоди О.О.

Скарга мотивована тим, що 30 грудня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з тих підстав, що державним виконавцем не виявлено майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. Заявник вважає, що державним виконавцем були порушені вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не здійснені усі необхідні для виконання судового рішення дії, які передбачені вказаним законом, що призвело до порушення прав ПАТ «Родовід Банк».

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Родовід Банк» просило визнати незаконними дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції у міств Києві Негоди О.О. по виконавчому провадженню № 52479015 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 грудня 2016 року та скасувати вказану постанову.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року у задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року ухвалу апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанціїз тих підстав, що апеляційний суд, не встановив та належним чином не перевірив доводів ПАТ «Родовід Банк» щодо недотримання державним виконавцем норм чинного законодавства, а саме: чи направляв державний виконавець запити до відповідних органів про надання інформації про перебування боржника у шлюбі, про реєстрацію боржника як засновника будь-якої установи, підприємства, організації; чи звертався державний виконавець до банківських та фінансових установ про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника; чи звертався державний виконавець до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України. Апеляційний суд належним чином не перевірив, чи проводив державний виконавець зазначені перевірки з періодичністю, встановленою ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Дійшовши висновку про правомірність постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», апеляційний суд не звернув уваги на те, що ч.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 ч.1 цієї статті, виконавець складає акт, та не перевірив, чи складався державним виконавцем вказаний акт.

В апеляційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про задоволення його скарги, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що державним виконавцем в ході виконання виконавчого листа № 2/756/337/13 від 20 травня 2014 року про стягнення з боржника заборгованості на користь ПАТ «Родовід Банк» не були вжиті всі заходи, спрямовані на забезпечення реального виконання рішення суду, які визначені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». Державним виконавцем не було з'ясовано чи перебуває боржник у шлюбі, чи не є він засновником будь-якої юридичної особи, чи отримувались ним страхові виплати або спадок, чи наявні у нього банківські рахунки та кошти на них, чи має боржник у власності цінні папери, павільйони, кіоски, повітряні судна, також не здійснено звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України. Вважає, що за таких обставин винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, є передчасним.

Державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Негода О.О. та боржник ОСОБА_3, не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи обов'язковість висновків суду касаційної інстанції, у зв'язку з якими скасована ухвала апеляційного суду, під час нового розгляду справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем здійснено необхідні дії та встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, а тому судом не встановлено порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» і прав заявника.

Однак з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 жовтня 2016 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/337/13, виданого на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 листопада 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором № 15.3/СЖ-197.07.1 від 17 травня 2007 року у розмірі 1 258 880 грн 43 коп. та судового збору в розмірі 3 219 грн 00 коп.

Постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Негоди О.О. від 04 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52479015 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/337/13.

Постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Негоди О.О. від 26 грудня 2016 року накладено арешт та оголошено заборону відчуження всього майна боржника.

У ході виконання судового рішення виконавцем було направлено запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України.

10 грудня 2016 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою проживання ОСОБА_3, яка вказана у виконавчому документі, проте за цією адресою боржника не розшукано.

30 грудня 2016 року державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Негодою О.О. винесено постанову про повернення виконавчого листа № 2/756/337/13 стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, та безрезультатністю здійснених заходів щодо його розшуку.

У пункті 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду скарги, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч.1 ст. 387 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду скарги, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби і приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система країн-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов'язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду скарги, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.58, ч.2 ст.59 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду скарги, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять даних про те, що державний виконавець відповідно до наведених вище вимог Закону України «Про виконавче провадження» направляв запити до відповідних органів про надання інформації про перебування боржника у шлюбі, про реєстрацію боржника як засновника будь-якої установи, підприємства, організації; звертався до банківських та фінансових установ про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника; звертався до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України і таких доказів державний виконавець апеляційному суду не надав.

Крім того, відповідно до ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

У справі відсутні докази того, що державний виконавець проводив зазначені перевірки з періодичністю, встановленою ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що державний виконавець складав вказаний акт і таких доказів державний виконавець суду не надав.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість скарги ПАТ «Родовід Банк» на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Негоди О.О.

Суд першої інстанції на вказані вище вимоги закону та встановлені обставини належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність порушень з боку державного виконавця вимог Закону України «Про виконавче провадження» і прав заявника.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду скарги, щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення скарги, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення скарги ПАТ «Родовід Банк» про визнання незаконними дій державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Негоди О.О. при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 грудня 2016 року і скасування постанови державного виконавця від 30 грудня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з ч.1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Оскільки дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Негоди О.О. по виконавчому провадженню № 52479015 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 грудня 2016 року є неправомірними та постанова від 30 грудня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу підлягає скасуванню, то необхідно зобов'язати державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Негоду О.О. відновити виконавче провадження.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Негоди Ольги Олександрівни - задовольнити.

Визнати незаконними дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Негоди Ольги Олександрівни при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 грудня 2016 року.

Скасувати постанову державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції у місті Києві Негоди Ольги Олександрівни від 30 грудня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Зобов'язати державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Негоду Ольгу Олександрівну відновити виконавче провадження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді