Постанова

Іменем України

21 березня 2019 року

м. Київ

справа № 187/1115/17-ц

провадження № 61-29548 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д.Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_4;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Іщенко І. М. від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С., від 30 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 червня 2012 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 2 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 20,40 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 60 065 грн 32 коп., з яких: 2 260 грн 59 коп. - заборгованість за кредитом; 50 233 грн 29 коп. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 4 235 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 2 836 грн 44 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 22 червня 2012 року у розмірі 60 065 грн 32 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, про застосування якої заявлено відповідачем, оскільки останній платіж на погашення заборгованості позичальником було внесено у квітні 2013 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у жовтні 2017 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року - без змін.

Погоджуючись із висновком районного суду про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, про застосування якої заявив відповідач, апеляційний суд також зазначив, що між сторонами договір про збільшення строку позовної давності не укладався, а поважних причин пропуску такого строку банком не зазначено, а судом не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Петриківського районного суду Дніпропетровської області.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що вирішуючи питання про застосування позовної давності, суди першої та апеляційної інстанцій не визначились з початком її перебігу, оскільки без установлення обставин щодо обов'язку відповідачем погашення заборгованості частинами (періодичними щомісячними платежами) або погашення кредиту у повному розмірі, не пізніше останнього місяця, зазначеного на платіжній картці, неможливо визначити початок перебігу позовної давності та його переривання. Крім того, в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам сторони письмово домовилися про збільшення позовної давності до 50 років.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи

22 червня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 2 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 20,40 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого за розрахунком банку утворилася заборгованість у розмірі 60 065 грн 32 коп., з яких: 2 260 грн 59 коп. - заборгованість за кредитом; 50 233 грн 29 коп. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 4 235 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 2 836 грн 44 коп. - штраф (процентна складова).

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

29 листопада 2017 року ОСОБА_4 подав до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач порушив умови кредитного договору та допустив кредитну заборгованість. Проте, пред'являючи позов, позивач пропустив строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,

є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Встановлено, що у червні 2012 року відповідач отримав кредит (кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки) у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Оскільки ОСОБА_4 неналежно виконував свої зобов'язання по вказаному кредитному договору, термін дії картки закінчився, останній платіж було внесено у квітні 2013 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у жовтні 2017 року, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі (а. с. 46).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15.

Доводи касаційної скарги про те, що згідно з пунктом 1.1.7.3.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам позовна давність визначена тривалістю у 50 років, безпідставні, оскільки банк не надав доказів, що саме ці Умови підписував відповідач, надаючи заяву позичальника, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 06 лютого 2019 року № 14-61-491цс18 (справа № 202/26885/13-ц).

Посилання касаційної скарги на постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15 безпідставні, так як Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеному у цій постанові Верховного Суду України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18).

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк