Справа № 199/653/19
УХВАЛА

24.01.2019 суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Подорець О.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 щодо забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, відшкодування матеріальних збитків, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року представник позивача адвокат ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, відшкодування матеріальних збитків.

Одночасно з позовною заявою представником позивача також подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_3, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви зазначає, що позовними вимогами у даній справі є також повернення грошових коштів за квартиру АДРЕСА_2 на суму 649 427 грн. і оскільки є всі підстави вважати, що відповідач може здійснити відчуження майна, що унеможливить виконання рішення суду у випадку прийняття його на користь позивача, подано заяву про забезпечення позову.

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, розглянувши матеріали справи, приходжу до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Викладені заявником обставини, виходячи з положень статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу повернення грошових коштів, сплачених за договором купівлі-продажу квартири.

Зі змісту заяви про забезпечення позову убачається, що представником позивача заявлено вимогу про накладення арешту на майно відповідача, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

На підтвердження права власності відповідача ОСОБА_3 на вказане майно, представником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_1 надана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Заходи забезпечення позову спрямовані на тимчасове обмеження відчуження відповідачем квартири, що не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчуження.

Отже, з'ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача ОСОБА_1 заявленим позовним вимогам, а також оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого представник позивача звернувся до суду, вважаю можливим задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись ч.ч. 1,2 ст.149, п.1 ч.1 ст.150, ст.153, 258, 260, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 щодо забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, відшкодування матеріальних збитків - задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, відшкодування матеріальних збитків.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3, що належить на праві власності ОСОБА_3.

Копію ухвали надіслати заявнику, заінтересованим особам, уповноваженим на виконання органам негайно.

Строк предявлення до виконання 3 (три) роки з дня постановлення ухвали, тобто до 24.01.2022.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, з негайним повідомленням суду про наслідки виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Стягувач: ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Боржник: ОСОБА_3, РНОКПП: НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Суддя О.Б.Подорець