Справа № 415/475/19
Провадження № 2-о/415/75/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Шевченко О.В.,

за участю секретаря - Зіньковської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за заявою ОСОБА_1, місце реєстрації якої за адресою: вул. Леніна, 78/16, м. Перевальськ, Луганська область, Україна, про встановлення факту смерті, заінтересована особа Станично-Луганський районний відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Луганській області, місцезнаходження якого: вул. Леніна, 31, смт.Станиця Луганська, Станично-Луганський район, Луганська область, Україна, (), -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що 04 липня 2016 року у м.Перевальську Луганської області помер її батько ОСОБА_2. На теперішній час це є непідконтрольною територією українській владі, де не діють державні органи влади України. При її зверненні до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області з метою отримання свідоцтва про смерть, вона отримала письмову відмову. Встановлення зазначеного факту їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть. Просила суд встановити факт смерті батька - ОСОБА_2, померлого 04 липня 2016 року.

У звязку з невідкладним розглядом справи з моменту надходження до суду, сторони у судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 137 від 04.07.2016 та довідкою про причину смерті, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 04 липня 2016 року, причина смерті ішемічна хвороба серця.

Згідно з свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 269259, 17 жовтня 1971 року народилася ОСОБА_3, про що складено актовий запис за № 347. Батьком дитини записаний ОСОБА_2.

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 5 від 15.01.2019, відділом ДРАЦС Перевальського РУЮ у Луганській області 25 червня 1993 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, про що складено актовий запис № 146. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4.

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕД № 008923, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 24 жовтня 1994 року розірвано, про що зроблено актовий запис № 281. Прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_1.

Станично-Луганським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 15.01.2019 відмовлено у державній реєстрації смерті ОСОБА_2, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, який відповідно до ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» не є підставою для проведення державної реєстрації смерті.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) (Страсбург, 10 травня 2001 року заява № 25781/94), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. У справі Намібії так званого «намібійського винятку» зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи , видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема недійсність не може бути заснована до таких документі як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справ на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видні органами та установами, що знаходяться на такій території.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть українського зразка.

Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення заяви, надані докази достатніми та переконливими.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення.

Керуючись ст .ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 293-294, 315-317 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, місце реєстрації якої за адресою: вул. Леніна, 78/16, м.Перевальськ, Луганська область, Україна, про встановлення факту смерті, заінтересована особа Станично-Луганський районний відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Луганській області, місцезнаходження якого: вул. Леніна, 31, смт. Станиця Луганська, Станично-Луганський район, Луганська область, Україна, () - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження с. Медведкове Біряковського району Вологодської області, який помер 04 липня 2016 року у місті Перевальську Луганської області, Україна, причина смерті ішемічна хвороба серця, на момент смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017), апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Шевченко