ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №592/19263/18

Номер провадження 22-ц/816/2269/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2019 року в складі судді Фоменко І.М., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 22 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

18 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробиче об'єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5256 грн без утримання з цієї суми податків та обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та ухвалити нове рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 31 липня 2018 року по 22 січня 2019 року за 72 робочих дня в сумі 12890,16 грн.

При цьому, ОСОБА_1 вказує на ту обставину, що суд першої інстанції допустився помилки при розрахунку середнього заробітку, оскільки за два останні місяці роботи її середній заробіток складав 3759,66 грн, тому розмір середнього заробітку становить 179,03 грн, а не 73 грн, як помилково вважав місцевий суд.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», а 31 липня 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 5 - 6).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа борг відповідача по виплаті заробітної плати станом на липень 2018 року становив 18314,05 грн (а.с. 7).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 листопада 2019 року по цивільній справі № 592/10559/18 позов ОСОБА_1 до ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено. Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 18314,05 грн. Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн (а.с. 9).

Ураховуючи ту обставину, що на день звільнення позивача з роботи з нею не було проведено повного розрахунку, тому ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення позивача з роботи заробітна плата у розмірі 18314,05 грн їй виплачена не була, тому вважав, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 липня 2018 року по 22 січня 2019 року, що становить 72 робочих дня, підлягає стягненню у сумі 5256 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Згідно з п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.п. 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 8 Порядку унормовано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивачу своєчасно при звільненні з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» не було виплачено сум, що належали їй від підприємства, то є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 липня 2018 року по 22 січня 2019 року. При цьому, сторони не оскаржують періоду нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Відповідач, у свою чергу, не надав належних і допустимих доказів для підтвердження факту відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

Разом з тим, на думку колегії суддів, при обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції правильно керувався Індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу, відповідно до яких розмір заробітку ОСОБА_1, з якого сплачено єдиний внесок ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», становить 1800,83 грн за травень 2018 року та 1119,33 грн за червень 2018 року, що в сумі склало 2920,16 грн. (а.с. 17).

У той же час, визначаючи розмір середньоденного заробітку місцевий суд не взяв до уваги, що на підприємстві діє неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 26 травня 2014 року № 75, що діяв і для позивача до моменту її звільнення.

Отже, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 106,10 грн ((1800,83 грн заробітна плата за травень 2018 року+1119,33 грн за червень 2018 року):26 робочих днів (12 дні у червні 2018 року+14 дні у липні 2018 року)), а не 73 грн (2920,16 грн : 40 робочих днів = 73,00 грн.), як помилково визначив суд першої інстанції.

Відтак, розрахунок середнього заробітку у період затримки розрахунку з 31 липня 2018 року по 22 січня 2019 року виглядає наступним чином: 106,10 грн * 72 дні = 7639,20 грн, ураховуючи, що на підприємстві діє неповний трьохденний робочий тиждень, а також ту обставину, що сторони не спростовують періоду та кількості робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наведені в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного визначення судом першої інстанції суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинен обчислюватися, виходячи з розміру вихідної допомоги, сума якої включає три середньомісячні заробітні плати позивача, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки наданий в апеляційній скарзі розрахунок середньоденного заробітку позивача не відповідає положенням п.п. 4, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. При цьому, позивач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не спростувала належними та допустимими доказами даних Індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу, які містять інформацію про розмір її заробітку за два останні місяці роботи, тобто за червень - липень 2018 року.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з неповним з'ясуванням обставин у справі, тому рішення суду на підставі ст. 376 ч. 1 п. 1, п. 4 ЦПК України підлягає зміні, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь позивача, - збільшенню до 7639,20 грн. Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України у зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги (60%) та пропорційно до задоволеної частини вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 634,20 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, ч. 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 січня 2019 року у даній змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 7639 грн 20 коп., а не 5256 грн, як вказав суд першої інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 634 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко