справа №176/2576/18
провадження №2/176/124/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кучми В.В.

при секретарі Петренко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

12.11.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за яким просить визнати договір купівлі - продажу автомобіля "Шкода" Октавія А7 2013 року виробництва реєстраційний номер НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оформлений територіальним сервісним центром № 1248 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України 04.10.2017 року з видачею свідоцтва про реєстрацію ТЗ та номерного знаку НОМЕР_2 недійсним із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона з 09.09.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. В період шлюбу, 08.10.2013 року на кошти її батьків був придбаний автомобіль "Шкода" Октавія А7 2013 року виробництва, реєстраційний номер НОМЕР_1 який був зареєстрований на ім'я відповідача ОСОБА_2 В період з січня 2015 року по грудень 2017 року вона перебувала з дитиною на лікуванні в Італії і в цей час шлюбні стосунки не підтримувала. В грудні 2017 році вона повернулася в Україну і їй стало відомо, що колишній чоловік 04.10.2017 року уклав договір купівлі - продажу автомобіля, який є сумісною власністю подружжя, з відповідачкою ОСОБА_3. Договір було оформлено територіальним сервісним цйентром №1248 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України 04.10.2017 року з видачею свідоцтва про реєстрацію ТЗ та номерного знаку НОМЕР_2. Даний правочин був вчинений відповідачем після розірвання шлюбу, без її відома і її згоди на те. Однак, після продажу автомобіля, ОСОБА_2 продовжує постійно користуватись і розпоряджатися автомобілем як власним, керує ним без будь - яких обмежень, здійснює технічний нагляд, зберігає на автостоянці №2 ТОВ «Побут» з 30.11.2017 року по теперішній час з помісячною платою. На даний час власником автомобіля є відповідачка ОСОБА_3, яка перебуває у родинних відносинах з ОСОБА_2 Вважає, що даний договір купівлі - продажу автомобіля "Шкода" Октавія А7 був укладений між сторонами фіктивно, без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Також вважає, що метою цього діяння було позбавлення її можливості захистити свої майнові права та інтереси при розподілі спільного майна подружжя. Тому вона звернулася до суду і просить визнати договір купівлі - продажу автомобіля Шкода Октавія А7 недійним із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23.11.2018 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу було надано строк 15 днів з дня отримання ним даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

Сторони з клопотанням про розгляд справи з повідомленням сторін не зверталися.

Ухвалою Жовтоводського міського суду від 23.11.2018 року було задоволено клопотання позивача про забезпечення позову та накладено арешт на автомобіль "Шкода" Октавія А7 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований на ім'я ОСОБА_3, шляхом заборони будь - яким чином розпорядження та відчуження.

Відповідачем ОСОБА_2 у визначений законом строк було подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що дійсно з позивачкою вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей. В період шлюбу, 08.10.2013 року на його власні кошти було придбано автомобіль «Шкода» Октавіа А7 2013 року, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2. 24 липня 2017 року набрало законної сили рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, яким було розірвано шлюб між ними. Спору про розподіл майна між ними не було. Старший син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2015 року і по цей час проживає із ним. Після розірвання шлюбу джерело доходів було втрачено і тому він вирішив продати даний автомобіль. Покупцем була ОСОБА_3. Також зазначив, що заперечує той факт, що позивачка не знала про продаж автомобіля, так як цілий рік не мала претензій щодо продажу автомобіля. Позивачка повернулась з Італії грудні 2017 року і з цього часу проживає в м. Жовті Води. В цей час вона бачила автомобіль в місті зі змінененими реєстраційними номерами. При спілкуванні з позивачкою вона жодних претензій щодо продажу автівки не мала. Він не оспорює той факт, що інколи він керує автомобілем зі згоди ОСОБА_3 Вважає, що позов ОСОБА_1 слід відізвати.

Відповідачем ОСОБА_3 також у визначений законом строк було подано відзив на позовну заяву в якому вона зазаначила, що 04.10.2017 року вона на підставі договору купівлі - продажу купила у ОСОБА_2 автомобіль марки «Шкода» Октавіа А7 2013 року випуску, яка була зареєстрована в Територіальному сервісному центрі №1248 м. Кривий Ріг регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України вул. Конституційна, 7. Ніяких обмежень на автомобіль з боку державних органів не було. Автомобіль пройшов всі експертні перевірки в регіональному реєстраційному центрі, після чого було укладено договір купівлі - продажу №7221/17/001805 від 04.10.2017 року. Даний автомобіль знаходиться у її власності більше року. Вважає, що позов ОСОБА_1 слід відізвати та скасувати арешт на автомобіль.

Дослідивши письмові пояснення сторін, матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області 09 вересня 2006 року, актовий запис №259.(а.с.14)

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.(а.с.11-12)

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03.07.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.(а.с.15)

За час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили автомобіль марки «Шкода» Октавіа А7 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано на відповідача ОСОБА_2

Після розірвання шлюбу в грудні 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу автомобіля марки «Шкода» Октавіа А7 2013 року випуску і було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та номерний знак НОМЕР_2.(а.с.45,46)

Позивачка вважає, що даний автомобіль є їх спільною сумісною власністю і договір купівлі - продажу було укладено без її згоди на те та фіктивно, оскільки відповідач ОСОБА_2 не припиняє користуватись та розпоряджатись спірним автомобілем, а тому просила визнати даний договір недійсним із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За змістом ч.2 ст. 65 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її (його) згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, належить саме дружині або чоловіку.

Згідно ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 657 ЦК України передбачено що тільки договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, проведеним системним аналізом норм діючого законодавства встановлено, що договір купівлі-продажу № 7221/17/001805 автомобіля «Шкода» Октавіа, державний номер НОМЕР_2, укладений 04.10.2017 року через ТОВ «ТРАНСМЕБУД-2015» між відповідачами, не підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, і тому згода на укладення такого договору з боку іншого співвласника дружини власника - ОСОБА_1 також нотаріального посвідчення не вимагала.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Однак, враховуючи вищевикладене та докази, які надані, суд вважає, що позивач не надав достатніх належних і допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог щодо недійсності спірного договору купівлі-продажу автомобіля «Шкода» Октавіа, державний номер НОМЕР_2, і тому факт укладання спірного договору з порушеннями порядку його укладання, які б могли привести до визнання правочину недійсним, визнає позивачем не доведеним.

Витяг з журналу реєстрації платежів автостоянки №2 ТОВ «Побут» за період з 30 листопада 2017 року по теперішній час, який було надано ТОВ «Побут» на вимогу суду та на який позивачка посилається як на доказ, не є доказом фіктивності укладеного договору.(а.с.57)

А тому, враховуючи всі надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Оскільки підстав, для задоволення позовних вимог про визнання недійсними договору купівлі-продажу немає, то підстав для застосування ч. 1 ст. 216 ЦК України за оспорюваним правочином також немає.

Проте, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Положення ст. 370 ЦК України передбачають, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Таким чином, позивачка має право звернутися окремо до відповідача ОСОБА_2 із вимогами щодо грошової або іншої матеріальної компенсації вартості її частки у спільній сумісній власності.

Судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не відшкодовуються.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 65, 69, 71 СК України, ст.ст. 203,204,209,215,216,366,370,657 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області В.В.Кучма