Справа № 357/3346/13-ц
УХВАЛА

іменем України

"09" квітня 2019 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхов О.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, стягувач: комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа»,-

В С Т А Н О В И В:

29.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з заявою про скасування судового наказу по цивільній справі № 357/3346/13-ц 2-н/357/1134/13 від 01.04.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води по особовому рахунку № 16179-3 за період з 01.10.2009 року по 01.02.2013 року, в розмірі 4504 грн. 98 коп. та витрат на оплату судового збору в сумі 114,70 грн.

Згідно ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої ст. 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз'яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Оглянувши матеріали цивільної справи № 357/3346/13-ц 2-н/357/1134/13, суддя вважає, що заява про скасування судового наказу підлягає до задоволення з наступних підстав.

01.04.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованості за оплату житлово комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води по особовому рахунку № 16179-3 за період з 01.10.2009 року по 01.02.2013 року, в розмірі 4504 грн. 98 коп. та витрат на оплату судового збору в сумі 114,70 грн., за адресою: 09100, АДРЕСА_1.

11.04.2013 року копію судового наказу з копіями заяви та додатків до неї боржнику ОСОБА_1 було направлено рекомендованим повідомлення на адресу: АДРЕСА_2, однак конверт з судовим наказом та додатками був повернутий до суду, за закінченням терміну зберігання.

Судовий наказ ОСОБА_1 не отримала, а отримала 15.03.2019 року постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2018 року ВП № 57534901.

ОСОБА_1 обґрунтувала заяву про скасування наказу тим, що законодавством України в сфері житлово-комунальних послуг передбачені наступні підстави для виникнення зобовязань: ч. 2. ст. 509 ЦК України вказує: «Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу»; ч. 2 ст. 11 ЦК України уточнює: «Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:... договори»; п. 4 ст. 203 ЦПК України вимагає вчиняти правочин у формі, встановленій законом; ст. 208 ЦПК України вказує, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі; ст. 638 ЦК України чітко визначає, коли договір вважається укладеним та виникають обовязки.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або необхідні для договорів даного виду ...».

Стаття 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» чітко вказує: «Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах».

Крім цього, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зобовязання у споживача виникають лише на підставі укладеного типового письмового договору на надання житлово-комунальних послуг, в якому визначаються права, обовязки та відповідальність сторін, та який, відповідно до ст. 13 цього ж закону, повинен бути підготовлений та наданий для укладання споживачу виконавцем послуг (тобто, в даному випадку стягувачем, так як він стверджує, що є виконавцем послуг). Такий договір від стягувача на адресу боржника не надходив, доказом чого є відсутність доказів протилежного у матеріалах справи.

Стаття 14 ЦК України вказує, що цивільні обовязки виконуються лише у межах, встановлених договором та особа не може бути примушена до дії, які не є для неї обовязковими. Тобто, очевидно, що стягувач, ухиляючись від свого обовязку підготувати та укласти письмовий типовий договір з боржником, намагається отримати кошти від боржника за допомогою примушення боржника до дій, вчинення яких не є для нього обов'язковими.

Стаття 206 ЦК України хоч і дозволяє усно вчиняти деякі правочини, але лише ті, які повністю виконуються сторонами у момент їх здійснення, що не відповідає умовам надання заявлених у вимогах стягувача послуг.

При цьому слід наперед зазначити, що відповідно до ст. 8 ЦК України, аналогія закону в даних правовідносинах неприпустима, так як правовідносини між комунальними підприємствами та споживачами врегульовані діючим законодавством, а аналогія закону може бути задіяна лише там, де правовідносини не врегульовані законодавством.

Оскільки згідно диспозиції ст.ст. 203, 208 ЦК України такий договір мав би бути укладений у письмовій формі, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» для такого договору має існувати встановлена певна форма типового договору та згідно ст. 638 ЦК України такий договір може вважатися укладеним тільки після досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, тому принцип аналогії чи звичаїв, як це намагається представити стягувач, тут непридатний.

Тобто, виходячи з матеріалів справи та вищенаведеного, очевидно, що між стягувачем та боржником відсутні юридичні правовідносини, передбачені законодавством України у сфері житлово-комунальних послуг, які обовязкові при надані таких послуг, а від так, немає ні юридичних підстав для стягнення зобов'язань, ані самих зобовязань боржника перед стягувачем з оплати комунальних послуг, та між сторонами вбачається спір про право. Таким чином, не довівши належними доказами наявність у боржника зобовязань перед стягувачем, судовий наказ про стягнення коштів з боржника є необгрунтованим і протизаконним, так як суперечить ст. 14 ЦК України, яка вказує, що цивільні обовязки виконуються лише у межах, встановлених договором, та особа не може бути примушена до дії, які не є для неї обовязковими.

Таким чином, суд виходить з того, що строк звернення до суду із заявою про скасування судового наказу не пропущений, заява відповідає вимогам щодо її форми та змісту.

Отже, судовий наказ від 01 квітня 2013 року по цивільній справі № 357/3346/13-ц 2-н/357/1134/13 підлягає скасуванню.

Одночасно, суд роз'яснює, що заявник (стягувач) має право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Керуючись, ст. 170, 171, 260, 261, 353, 354 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, стягувач: комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» задовольнити.

Скасувати судовий наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2013 року по цивільній справі № 357/3346/13-ц 2-н/357/1134/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованості за оплату житлово комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води по особовому рахунку № 16179-3 за період з 01.10.2009 року по 01.02.2013 року, в розмірі 4504 грн. 98 коп. та витрат на оплату судового збору в сумі 114,70 грн.

Роз'яснити стягувачу комунальному підприємству Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею та оскарженню не підлягає.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяОСОБА_2