КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня2019 року м. Київ

Справа №753/591/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/2613/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Коренюка А.М. 14 листопада 2018 року в м. Києві, дата складання повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Верба Віталій Миколайович, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Преміум», Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки та надання права на вчинення дій,

В С Т А Н О В И В

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, предметом якого є надання ним, як позикодавцем, ОСОБА_5, як позичальнику грошових коштів в сумі 600000 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України гривні - 4560000,00 грн, виходячи із розрахунку 7 грн. 60 коп. за 1 долар США на час укладення угоди 10 грудня 2008 року. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою ОСОБА_5 підтвердив отримання та обов'язок повернення коштів в загальній сумі 600000 доларів США на строк до 10 грудня 2012 року. У якості забезпечення виконання зобов'язання з повернення позики між ним та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки від 11 червня 2009 року, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку належні йому на праві власності два об'єкти нерухомого майна, а саме: нежиле приміщення АДРЕСА_5, загальною площею 152, 7 кв.м., оцінену сторонами в сумі 4500000,00 грн, та квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 53, 3 кв.м., оцінену сторонами в сумі 60000,00 грн. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов'язання не виконав. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2010 року проведено поділ майна, за яким за ОСОБА_6 визнано право власності на вищевказане майно, що знаходиться в іпотеці. 19 жовтня 2012 року ОСОБА_6 звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби В.М. із заявою про виключення з Державного реєстру іпотек запис від 11 червня 2009 року про обтяження спірного майна, що перебувало в іпотеці, внесеного до Державного реєстру іпотек приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мельниченко Т.Б., проте їй в цьому було відмовлено, за наслідками чого вона 29 жовтня 2012 року звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Верби В.М. про зобов'язання останнього виключити з Державного реєстру іпотек запис від 11 червня 2009 року про обтяження спірного майна, що перебувало в іпотеці, внесеного до Державного реєстру іпотек. Рішенням вказаного суду від 08 листопада 2012 року позов ОСОБА_6 задоволено та зобов'язано приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербу В.М. виключити з Державного реєстру іпотек запис від 11 червня 2009 року про обтяження спірного майна, що перебувало в іпотеці, внесеного до Державного реєстру іпотек. Отримавши звільнення майна з-під арешту, у подальшому ОСОБА_6 10 грудня 2012 року продала спірне майно ОСОБА_4. Вказане рішення суду скасовано рішенням Апеляційного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2016 року та залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року. Відповідно вважає, що іпотека є чинною, після скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек було виключено запис з порядковим номером 8796068 від 11 червня 2009 року, зазначений договір іпотеки є дійсним з моменту внесення про нього первинного запису в Державний реєстр іпотек - з 11 червня 2009 року.

За наслідками невиконання зобов'язання позивальником ОСОБА_5 щодо повернення грошових коштів за позикою й на підставі договору іпотеки, просить звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог ОСОБА_2, що виникли на підставі договору займу грошових коштів від 10 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку».

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Верба Віталій Миколайович, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Преміум», Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки та надання права на вчинення дій - задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмети іпотеки: належне на праві власності ОСОБА_4, нежиле приміщення №230 в літ. А - виставка-продаж будівельних товарів, що в будинку АДРЕСА_6, загальною площею 152,7 кв. м, оцінену в сумі 4500000,00 грн, яке належить ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 10 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г., й квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4, загальною площею 53,3 кв.м, згідно договору купівлі-продажу від 13 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г., оцінену в сумі 60000,00 грн, які є предметом іпотеки за договором іпотеки від 11 червня 2009 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, для задоволення вимог ОСОБА_2, що виникли на підставі договору займу грошових коштів від 10 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в загальній сумі 600000, 00 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України - 4560000,00 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», виходячи із початкової ціни кожного предмета іпотеки, визначеного сторонами зобов'язання згідно договору іпотеки від 11 червня 2009 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

З метою забезпечення збереження предметів іпотеки до моменту їх реалізації, передано в управління ОСОБА_2, на період його реалізації.

В решті вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_2 6890, 00 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано наявністю невиконаного боргового зобов'язання, наявністю чинного договору іпотеки, дотримання позивачем вимог законодавства щодо здійснення попередження про звернення стягнення. Судом надана правова оцінка запереченням третьої особи, які розцінені як такі, що не є доведеними.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням ПАТ «Комерційний банк «Преміум», представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду реальним обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Представник ПАТ «Комерційний банк «Преміум» вказує на те, що судом першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права не було застосовано до вказаних правовідносин строки позовної давності, про які заявляв представник ПАТ «Комерційний банк «Преміум» у своїй заяві та не надано їй жодної правової оцінки. Також вказує на те, що ОСОБА_2 не є іпотекодержателем, згідно запису в Державному реєстрі іпотек, єдиною особою за якою в реєстрі іпотек зареєстровано обтяження є ПАТ «Комерційний банк «Преміум». Крім того зазначає, що в розписці та договорі іпотеки містяться різні дані ОСОБА_2 (паспортні дані та номер ідентифікаційного номеру). Таким чином, представник ПАТ «Комерційний банк «Преміум» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник третьої особи ПАТ «КБ «Преміум» - Кебкал В.Г., підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Представники позивача адвокат Атаманенко В.І. та адвокат Батурін С.В. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Інші учасники справи повідомлялись про розгляд справи в порядку визначеному процесуальним законом, в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Виходячи з положень ст.ст. 371,372 ЦПК України, колегія суддів вважала за доцільне розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 10 грудня 2008 року між позивачем ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_13 був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 - як позикодавець передав ОСОБА_5 - як позичальнику грошові кошти в сумі 600000 (шістсот тисяч) доларів США, що становить еквівалент до національної валюти України - гривні - 4560000, 00 грн, виходячи із розрахунку 7 грн. 60 коп. за 1 долар США на час укладення угоди. Повернення боргу передбачалось не пізніше 10 грудня 2012 року, будь-яким зручним для сторін способом (т.1 а.с.11).

Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується розпискою, за якою ОСОБА_5 підтвердив отримання та обов'язок повернення коштів в загальній сумі 600000 доларів США у строк до 10 грудня 2012 року (т.1 а.с.10).

В якості забезпечення виконання зобов'язання з повернення позики за договором від 10 грудня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 11 червня 2009 рокубув укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки. За умовами договору іпотеки якого ОСОБА_5 передав в іпотеку належні йому на праві власності два об'єкти нерухомого майна, а саме: нежиле приміщення АДРЕСА_5, загальною площею 152,7 кв.м, оцінене сторонами в сумі 4500000,00 грн; квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 53, 3 кв.м, оцінену сторонами в сумі 60000,00 грн (а.с.12).

Здійснення державної реєстрації у Державному реєстрі іпотек підтверджується Витягом № 23758367 від 11 червня 2009 року (т.1 а.с.13).

З ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року у справі №6-30615св14 вбачається, що ОСОБА_5 звертався з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договору позики від 10 грудня 2008 року та договору іпотеки від 11 червня 2009 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року відмовлено у задоволенні вказаних позовних вимог, дане рішення залишено без змін після перегляду судами апеляційної та касаційної інстанцій (т.1 а.с.16-17).

З рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2012 року у справі № 0418/7066/2012 вбачається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2010 року був задоволений позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним майном та його поділ, задоволено й проведено поділ майна, за яким за ОСОБА_6 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 та нежиле приміщення АДРЕСА_5, які були предметом іпотеки за договором іпотеки від 11 червня 2009 року. У зв'язку з цим, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2012 року був задоволений позов ОСОБА_6 та зобов'язано приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вербу В.М. виключити з Державного реєстру іпотек запис з порядковим номером №8796068 від 11 червня 2009 року про обтяження на квартири АДРЕСА_4 та нежилого приміщення АДРЕСА_5 внесеного на підставі договору іпотеки від 11 червня 2009 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.19-20).

Вказане рішення суду було скасовано рішенням Апеляційного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року (т.1 а.с.21-28).

Проте, 13 грудня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким право власності на квартиру АДРЕСА_4 переходить до ОСОБА_4, державна реєстрація цього права здійснюється 20 червня 2014 року. Нежиле приміщення АДРЕСА_5 також переходить у власність ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 2012 року. Державна реєстрація цього права була здійснена 24 травня 2013 року. Вказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 74570583 від 01 грудня 2016 року (т.1 а.с.29-32).

З цієї довідки також вбачається наявність реєстрації обтяження на квартиру на підставі Іпотечного договору №53/КЛ/14/З-2 від 20 червня 2014 року, а також обтяження на нежиле приміщення на підставі Іпотечного договору № 31/КЛ/14/З від 24 квітня 2014 року, де обтяжувачем є ПАТ «КБ «Преміум» (т.1 а.с.29-32).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст. 546 ЦК України).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч.1 ст. 572 ЦК України).

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ч.1 ст. 576 ЦК України).

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.1, 2 ст. 590 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 13 Закону України «Про іпотеку» предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. Наступна іпотека, предметом якої є декілька об'єктів, що належать різним особам і є предметом попередньої іпотеки, допускається за згодою власників усіх об'єктів нерухомого майна, переданих в спільну іпотеку.

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки наступним іпотекодержателем попередній іпотекодержатель також має право звернути стягнення на предмет іпотеки, навіть якщо строк виконання основного зобов'язання перед попереднім іпотекодержателем ще не настав. Якщо попередній іпотекодержатель не скористався цим правом, попередня іпотека є дійсною до повного задоволення вимоги попереднього іпотекодержателя за основним зобов'язанням, а право власності на предмет іпотеки переходить до нового власника разом з обтяженням цього майна попередньою іпотекою.

Попередній іпотекодержатель має право на підставі письмової заяви припинити звернення стягнення на предмет іпотеки, ініційоване наступним іпотекодержателем, якщо таке стягнення матиме наслідком неповне задоволення вимог попереднього іпотекодержателя. У цьому разі вимоги наступного іпотекодержателя підлягають задоволенню після звернення стягнення на предмет іпотеки попереднім іпотекодержателем і після повного задоволення його вимог, забезпечених іпотекою.

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки попереднім іпотекодержателем наступний іпотекодержатель також має право звернути стягнення на предмет іпотеки, навіть якщо строк виконання основного зобов'язання перед наступним іпотекодержателем не настав.

При зверненні стягнення на нерухоме майно, що є предметом декількох іпотек, вимоги кожного наступного іпотекодержателя задовольняються після повного задоволення вимог кожного попереднього іпотекодержателя згідно з пріоритетом та розміром цих вимог.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

В порядку визначеному ст.ст.12, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду (ч.1 ст. 34 цього Закону).

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З наведених обставин справи вбачається наявність зобов'язань, що виникли на підставі договору позики та договору іпотеки укладеними між позивачем та третьою особою ОСОБА_5. Дійсність як договору позики, так і договору іпотеки встановлена судовим рішенням, а отже доказуванню у даній справі не підлягає. При цьому слід зазначити, що саме питання безгрошовості було предметом розгляду справи. А отже доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту передачі грошових коштів є безпідставними. Наявність різних особистих даних ОСОБА_2 в укладених договорах не спростовує їх чинність з урахуванням різних дат їх укладення та положень чинного законодавства.

Матеріали справи не містять даних про виконання взятих на себе зобов'язань позичальником ОСОБА_5, а отже наявність боргу та визначена сума заборгованості ОСОБА_5 перед ОСОБА_2 не спростована в ході розгляду справи належними та допустимими доказами.

Судом вірно встановлено, що іпотека за договором укладеним між позивачем та ОСОБА_5 є чинною, оскільки перехід права власності на предмет іпотеки не зумовлює припинення іпотеки, в силу наведених положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку», іпотека є дійсною для набувача і він набуває статусу іпотекодавця. А отже позов пред'явлений до належного відповідача - власника предметів іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не є іпотекодержателем, згідно запису в Державному реєстрі іпотек, висновків суду не спростовують. З наведених обставин справи вбачається, що такий запис був виключений на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано. Разом з цим дійсність договору іпотеки також встановлена судовим рішення. Те, що в реєстрі іпотек зареєстровано обтяження за зобов'язаннями перед ПАТ «Комерційний банк «Преміум» не є перешкодою для реалізації позивачем свого права на звернення стягнення на предмети іпотеки, з огляду на дату укладення договору іпотеки він є попереднім іпотекодержателем, тому має вищий пріоритет над наступними. При цьому ПАТ «Комерційний банк «Преміум» в силу Закону також не позбавлений права на звернення стягнення але після повного задоволення вимог попереднього іпотекодержателя. А отже вказані обставини не можуть бути прийняті до уваги суду в якості підстав для скасування рішення.

Виходячи з положень ст. 256 ЦК України застосування наслідків пропуску строку позовної давності у вигляді відмови у задоволенні позову застосовують судом виключно за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. ПАТ «КБ «Преміум» у даній справі має статус третьої особи, тобто не є стороною у справі, і на стадії розгляду справи судом першої інстанції такої заяви матеріали справи не містять. А отже вказані доводи апеляційної скарги є також безпідставними.

Таким чином, заявлені позовні вимоги є підтвердженими належними доказами у справі, на їх спростування учасниками справи не надано доказів, обраний позивачем спосіб захисту прав відповідає умовам договору та не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому задоволення заявлених позовних вимог слід визнати обґрунтованим.

Колегія суддів звертає увагу, що в силу положень ст.ст. 13, 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, та на підставі доказів наявних в матеріалах справи, поданих сторонами в порядку визначеному процесуальним законом.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 09 квітня 2019 року.