Справа № 204/9611/18
Провадження № 2/204/607/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіної А.С.

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору, -

В С ТА Н О В И В:

У грудні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», в якій просила: визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 50008300 від 01.04.2013 року, укладений між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1; застосувати наслідки недійсності правочину: зобов'язати ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» повернути усі грошові кошти, що сплачені ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором № 50008300 від 01.04.2013 року; визнати недійсним договір застави транспортного засобу № 5000830 від 08.04.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»; усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності шляхом припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та виключення запису про обтяження майна, а саме автомобіля марки Seat, модель Altea Freetrack, рік випуску 2013, обєм двигуна 1984, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, колір темно сірий, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію САО № 785987 та який був предметом застави за кредитним договором № 50008300 від 01.04.2013 року. В обґрунтування позову зазначає, що 01.04.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50008300 та підписано Загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту, які є додатками до Кредитного договору, за участю поручителя ОСОБА_3. Кредитний договір було укладено на суму 235 271,20 гривень, що еквівалентна сумі кредиту в доларах США 28 876,49 доларів США та на суму Додаткового кредиту 77 026,05 гривень, що еквівалентна сумі Додаткового кредиту в доларах США 9 453, 95 доларів США під 9,90 відсотків річних на 60 місяців. Пізніше між сторонами було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 50008300 від 01.04.2013 року, за якою сторони домовилися змінити строк кредиту та подовжити його до 84 місяців. Курс для обчислення еквіваленту суми кредиту в доларах США відповідає курсу філії «КІБ» ПАТ «Креді ОСОБА_4» і становить 8,1475грн./дол. США. Цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки Seat, модель Altea Freetrack, рік випуску 2013. Відповідно до Кредитного договору усі платежі повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, а саме: 8,1475грн./дол. США відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування. 08.04.2013 року в забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено договір застави транспортного засобу № 50008300, відповідно до умов якого заставодавець заставив автомобіль марки Seat, модель Altea Freetrack, рік випуску 2013, обєм двигуна 1984, номер кузова НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2. Позивач добросовісно сплачував щомісячні платежі відповідно до Графіку погашення кредиту. Оскільки кредит надавався на споживчі потреби, то вказаний кредитний договір підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач вважає, що укладений між сторонами кредитний договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним з огляду на наступне. Так, оспорюваний кредитний договір укладено під час дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечать ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Кредитні кошти були надані відповідачем позивачу саме у гривнях, а тому повернення повинно проводитись в гривнях без посилання на еквівалент долара США. Також, кредитний договір не містить графіку погашення кредиту у розмірі сум погашення основного боргу, виражених у грошовій одиниці України - гривні, що суперечить ч. 4 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» та Постанові НБУ № 168 від 10.05.2007 року. Складання графіку погашення заборгованості за кредитом із зазначенням платежів лише в доларах США є незаконним, оскільки кредитор у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України надав кредитні кошти в національній валюті, а тому повернення кредиту та відсотків повинно відбуватися у валюті кредиту. У разі визнання істотної умови кредитного договору недійсною, весь договір відповідно підлягає визнанню недійсним. Крім того, у кредитному договорі відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту, а також інформація про загальний розмір сукупної вартості кредиту. У графіку погашення кредиту відповідачем неправомірно зазначено лише орієнтовну сукупну вартість кредиту, але інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту відповідач повинен був повідомити позивачу ще до укладання Кредитного договору письмово. Позивач вважає, що відповідач приховав від позивальника повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чи фактично ввів позичальника в оману щодо кінцевої загальної суми кредиту. Відповідач використовує нечесну підприємницьку практику як під час укладення, так і під час виконання кредитного договору. Виставлені відповідачем рахунки по щомісячним платежам у гривні не надсилались позивачу, не надсилалися рахунки про сплату різниці, яка виникала внаслідок збільшення обмінного курсу більше ніж на 2 %, як не надсилалися і повідомлення про намір щодо зміни курсу за сім робочих днів до дати здійснення відповідних платежів, у звязку з чим позивач вважає, що відповідач діяв недобросовісно, що було підтверджено судом у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2017 року у справі № 204/8251/16-ц. Відповідачем також приховано і невірно відображено фактичні дані і відомості щодо значення реальної процентної ставки, яка згідно кредитного договору становить 9,90%, а відповідно до висновку експерта № 12/11.3/5 від 27.04.2018 року становить 23,68%. У звязку з викладеним позивач вважає, що оспорюваний кредитний договір є недійсним, так як при його укладенні відповідач не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідними для даного виду договорів. Наслідком визнання кредитного договору недійсним є також недійсність договору іпотеки та поруки, а отже недійсність кредитного договору спричиняє недійсність договору застави транспортного засобу № 50008300 від 08.04.2013 року, який укладався з метою забезпечення виконання кредитного договору. У звязку з викладеним, позивачка вирішила звернутися до суду з даним позовом.

19 березня 2019 року від представника відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - ОСОБА_5 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Умови кредитного договору узгоджуються з положеннями ЦК України. Відповідно до пункту 1.1. Загальних умов відповідач зобовязався надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін. Позивач був належним чином проінформований, повністю усвідомлював та погодився з умовою повернення отриманих коштів (кредиту) у гривнях відповідно до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту. Позивач безпідставно стверджує, що повернення кредиту в перерахунку за поточним обмінним курсом гривні до долара США є незаконним та несправедливим, так як грошові кошти (кредит) було надано в гривнях, тому і повернення кредиту повинно відбуватись у гривнях. Положення чинного законодавства України визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак при цьому законодавство не містить заборони на визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті. При цьому, визначення в кредитному договорі еквівалентної складової не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним. При обговоренні умов та укладенні договору про надання кредиту позивач самостійно прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини. Укладаючи спірний договір сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Позивач не довів, що зміст кредитного договору суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним. Порушення права споживача на одержання інформації, про які зазначає позивач, не мало місце в даних правовідносинах і такі твердження позивача не узгоджуються з положеннями законодавства. Доказів застосування відповідачем до позивача нечесної підприємницької діяльності, позивачем суду не надано. Вважає, що не доведено також порушення відповідачем принципу добросовісності та справедливості, оскільки сторони погодили у договорі розмір ціни (плати, винагороди) і спосіб її визначення, розміру лізингових платежів, порядку розрахунків, грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті тощо. Твердження позивача, які стосуються належності виконання умов кредитного договору, не є підставою для визнання умов кредитного договору або кредитного договору в цілому недійсним в момент його укладення. Крім того, оскільки кредитний договір укладено 01.04.2013 року, то позивачем пропущено строк позовної давності, що також є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову. У звязку з викладеним відповідач просить: відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі; у випадку, якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість позову, застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском позовної давності; стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати, повязані з розглядом справи. (попередня сума судових витрат відповідача складає 15 500 грн., з яких: витрати на професійну правничу допомогу 15 000 грн., витрати, повязані з послугами поштового звязку 500 грн.).

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

В судовому засіданні встановлено, що 01 квітня 2013 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 50008300, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит на суму 235 271, 20 гривень, що еквівалентно сумі кредиту в доларах США 28 876,49 доларів США та на суму Додаткового кредиту 77 026, 05 гривень, що еквівалентно сумі Додаткового кредиту в доларах США 9 453, 95 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, на 60 місяців. Цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки Seat, модель Altea Freetrack, обєм двигуна 1984 куб. см., номер кузова VSSZZZ5РZDR015233, рік випуску 2013 (а.с. 15).

В подальшому, між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 50008300 від 01 квітня 2013 року, відповідно до умов якої сторони домовились змінити строк кредиту, викладений в розділі «Основні умови Кредиту» та викладено його в наступній редакції «Строк кредиту: 84 місяців» (а.с. 24).

08 квітня 2013 року в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № 50008300 від 01 квітня 2013 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено Договір застави транспортного засобу № 50008300, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 480, відповідно до умов якого ОСОБА_1 заставила майно, а саме автомобіль марки Seat, модель Altea Freetrack, обєм двигуна 1984 куб. см., номер кузова VSSZZZ5РZDR015233, рік випуску 2013, колір темно-сірий, державний номер НОМЕР_3 (а.с. 29-34).

Відповідно до п. 1.3.1 Додатку до Кредитного договору № 50008300 від 01 квітня 2013 року «Загальні умови кредитування», розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту до додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною Кредитного договору (а.с. 16-23). В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених Компанією рахунків в гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в Кредитному договорі (а.с. 16-19).

Згідно умов Кредитного договору курс для обчислення еквіваленту суми кредиту в доларах США відповідає курсу філії «КІБ» ПАТ «Креді ОСОБА_4» і становить 8,1475грн./дол. США.

Відповідно до п. 1.4.2 Додатку до Кредитного договору № 50008300 від 01 квітня 2013 року «Загальні умови кредитування» повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту.

Пунктом 2.1. Загальних умов кредитування було визначено, що за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування Позичальник сплачує Компанії проценти за процентною ставкою (фіксованою або змінною), визначеною у Кредитному договорі.

Відповідно до статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 статті 533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи викладене можна дійти висновку, що положення чинного законодавства України хоча і визначають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2014 року по справі № 3-133гс14.

Судом встановлено, що саме з такими умовами погодилась позивачка ОСОБА_1, укладаючи з відповідачем ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» Кредитний договір № 50008300 від 01 квітня 2013 року.

У Кредитному договорі № 50008300 від 01 квітня 2013 року сторони обумовили, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

За таких обставин, посилання позивачки на те, що оспорюваний Кредитний договір має бути визнаний судом недійсним на підставі визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, судом до уваги не приймаються та відхиляються як безпідставні та такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

З аналізу наявних у справі матеріалів вбачається, що позивачка виконувала умови Кредитного договору та сплачувала платежі, відповідно до Графіку погашення кредиту, та проценти за користування кредитом.

У пункті 9.5 Загальних умов кредитування закріплено, що підписуючи ці умови, позичальник підтверджує, що компанія належним чином ознайомила позичальника з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією.

Додатково до положень п. 9.5 Загальних умов кредитування, позичальник підтвердив, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника; умови надання додаткових фінансових послуг, повязаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами (п. 9.6 Загальних умов кредитування).

У своїй позовній заяві позивачка не оспорює факт підписання нею Кредитного договору та Додатків до нього, а також договору застави транспортного засобу, а навпаки своїми доводами та обґрунтуваннями повністю доказує факт укладання та підписання оспорюваного договору.

Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

В укладеному між сторонами Кредитному договорі, який складається із договору, загальних умов кредитування, графіка погашення кредиту та додаткових угод чітко визначені умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який він наданий, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на момент укладення між сторонами оспорюваного кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Порядок укладення договорів про надання споживчих кредитів та захист прав споживачів під час їх укладення на момент укладення сторонами 01 квітня 2013 року оспорюваного Кредитного договору був визначений Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 2.1 вказаних Правил було визначено, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умови дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

У пункті 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту було визначено, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Кредитний договір містить Графік погашення кредиту, який є додатком до Кредитного договору № 50008300 від 01 квітня 2013 року, в якому зазначені суми щомісячних платежів, в тому числі суми погашення основного боргу та суми процентів за користування кредитом (а.с. 25-28). У вказаному графіку погашення кредиту суми платежів зазначені у доларах США та визначено, що платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Крім того, у вказаному Графіку зазначено вартість послуг, повязаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору, і орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом, при цьому, суми зазначені як у гривнях, так і у доларах США. Таким чином, судом встановлено відповідність Графіку погашення кредиту, який є додатком до Кредитного договору № 50008300 від 01 квітня 2013 року, вимогам, зазначеним в Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинним на момент укладенні спірного кредитного договору.

Отже, відповідачем при укладенні спірного Кредитного договору позивачу було надано повну, достовірну та детальну інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору. Як вже було зазначено вище, норми законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті та визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті. При цьому, посилання позивачки на те, що складання графіку погашення кредиту із зазначенням платежів лише в доларах США є незаконним, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 за особистим вільним волевиявленням власноручно підписала Кредитний договір № 50008300 від 01 квітня 2013 року та була проінформована щодо усіх умов кредитування.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору або визнання його недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, і позичальник при належній завбачливості, міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти. Викладене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 755/22225/15-ц.

Позивачка ОСОБА_1 була повідомлена про умови кредитування відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення сторонами оспорюваного Кредитного договору, та отримала примірник договору, згідно з основними умовами якого сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, що не суперечить статті 627 ЦК України.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

У позовній заяві позивачкою зазначено, що відповідач використовував нечесну підприємницьку практику як під час укладення, так і під час виконання Кредитного договору.

Однак, позивачкою не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ЦПК України на підтвердження застосування відповідачем до позивачки нечесної підприємницької практики, введення позивачки в оману або діяльності, що є агресивною, надання інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб, застосування елементів примусу або докучання тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У позовній заяві позивачкою зазначено, що у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року по справі № 204/8251/16-ц судом було встановлено, що ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» ОСОБА_1 не направлялись рахунки для оплати чергових платежів за кредитним договором.

Дійсно, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року по справі № 204/8251/16-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Красногвардійський відділ Державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 24 грудня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 1957 про задоволення вимог ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави: автомобіля марки Seat, модель Altea, рік випуску 2013, номер кузова (шасі, рами) VSSZZZ5РZDR015233, колір темно сірий, державний номер НОМЕР_3, за несплачені чергові платежі, штрафні санкції, за період з 01 квітня 2013 року по 16 листопада 2015 року, у розмірі 517 693,96 грн. (а.с. 47-55). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року вказане рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року було залишено без змін (а.с. 56-58).

Однак, у вищезазначеному рішенні судом не було встановлено факту того, що ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» ОСОБА_1 не направлялись рахунки для оплат чергових платежів за кредитним договором, у звязку з чим суд такі посилання позивачки до уваги не приймає, оскільки вони є такими, що не відповідають дійсності.

Крім того, сам по собі факт не направлення рахунків для оплати чергових платежів за кредитним договором не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки за приписами частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Також, у позовній заяві позивачка наголошує на тому, що укладений між сторонами Кредитний договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірний правовідносин та є підставою для визнання такого договору недійсним.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Спірний Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, на момент укладення договору позивачка не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови. Також, відповідач надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Укладаючи кредитний договір сторони прийняли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого курсу валют не настане.

За таких обставин, порушення вимог статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, а такі посилання сторони позивача є недоведеними.

Висновок експерта № 12/11.3/5 від 27 квітня 2018 року, складений судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_8, на який в якості доказу посилається позивачка у позовній заяві, наданий останньою до суду не в повному обсязі, а саме не містить сторінок з 12 по 33 та з 38 по 41, у звязку з чим суд позбавлений можливості ознайомитись з його змістом в повному обсязі (а.с. 59-73). Крім того, вищевказаний висновок експерта був складений судовим експертом ОСОБА_8 під час розгляду цивільної справи № 204/2217/16-ц за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків, та не стосується дослідження обставин, які входять до предмета доказування у даній справі, а саме у справі про визнання кредитного договору недійсним з моменту його укладення.

За таких обставин суд приходить до переконливого висновку, що підстави для визнання Кредитного договору № 50008300 від 01 квітня 2013 року недійсним відсутні, оскільки відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» надало позивачу ОСОБА_1 фінансову послугу з дотриманням норм законодавства, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Оскільки всі інші позовні вимоги ОСОБА_1 є похідними від позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, то у задоволенні таких позовних вимог також слід відмовити в повному обсязі.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору № 50008300 від 01 квітня 2013 року слід відмовити в повному обсязі.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту якого є припинення правовідношення.

Виходячи з правового аналізу наведених норм суд зазначає, що строк позовної давності може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, виключно у тому випадку, коли судом буде встановлено, що було порушено право позивача та воно підлягає судовому захисту, але у звязку з пропуском ним строку позовної давності, суд дійде висновку про наявність підстав для відмови у позові.

Враховуючи, що під час розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у звязку з їх безпідставністю та недоведеністю, підстав для застосування строку позовної давності не має, оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав та інтересів позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору та під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, то такі судові витрати по справі підлягають віднесенню на рахунок держави.

Щодо вимог відповідача про стягнення з позивачки витрат, повязаних з розглядом справи, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката має стягуватись лише на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та Адвокатським обєднанням «КПД Консалтинг» 10 квітня 2018 року було укладено Договір про надання юридичних послуг.

У відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначено, що сума судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести у звязку з розглядом вказаної справи складає 15 500 грн., яка складається з: 15 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу, 500 грн. витрати повязані з вчиненням дій, необхідних для підготовки справи до розгляду.

Однак, вказаний розрахунок суми витрат представника відповідача не підтверджений жодними доказами.

Згідно розяснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, є також підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження факту понесення відповідачем витрат на правничу допомогу стороною відповідача взагалі не надано суду жодних доказів. Так само не надано суду доказів на підтвердження факту здійснення оплати відповідачем наданих йому послуг на користь його адвоката. Крім того, представником відповідача не надано суду актів виконаних ним робіт з підписом позивача, що позбавляє суд можливості підтвердити отримання позивачем таких послуг.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За таких обставин суд зазначає, що відсутність підтвердження факту понесення відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, та здійснення їх оплати, відсутність належного розрахунку таких витрат погодженого з позивачем, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат, повязаних з розглядом справи, у звязку з чим суд приходить до переконливого висновку про відсутність підстав для задоволення таких вимог відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 192, 203, 215, 526, 533, 626, 627 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 2, 4, 13, 81, 82, 133, 141, 142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: м. Дніпро, вул. Виборзька, буд. 89) до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Павла Тичини, буд. 1-В) про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. О. Дубіжанська