П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/225/18

Номер провадження 22-ц/804/1133/19

Донецький апеляційний суд в складі суддів: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Пономарьової О.М., Попової С.А.,

сторони:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4,

за зустрічним позовом

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5

на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2019 року, у складі судді Папаценко П.І.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6, про поділ майна при розірванні шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6, про поділ майна подружжя,

В с т а н о в и в:

В січні 2018 року ОСОБА_7, прізвище якої змінено на ОСОБА_3, звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_4, уточнив позовні вимоги, просила визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на: вбудоване нежитлове приміщення літ.А-9 (ц), прим.145, кімн.1-9,І, загальною площею 86 кв.м, яке складає 10/1000 часток будинку АДРЕСА_1; земельну ділянку, площею 0,0658 га, за цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована у АДРЕСА_6; житловий будинок загальною площею 220 кв.м. та житловою площею 96,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2; 1/10 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_3; грошові кошти у розмірі 171402,21 грн., отримані ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 05 грудня 2017 року № 8045/2017/735044 легкового автомобіля Mazda3, державний номер НОМЕР_1; грошові кошти в розмірі 115000 грн, зняті ОСОБА_4 у жовтні 2016 року з рахунку № НОМЕР_4, відкритого на його ім'я в ПАТ «ПУМБ»; відступити від засад рівності часток колишнього подружжя ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_3 (ОСОБА_7) ? частини житлового будинку загальною площею 220 кв.м. та житловою площею 96,8 кв.м., розташованого по АДРЕСА_4, за ОСОБА_4 - ? частини відповідно; - в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 (ОСОБА_7) право власності на: 1/10 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_5; - житловий будинок загальною площею 220 кв.м. та житловою площею 96,8 кв.м., розташований по АДРЕСА_4; - земельну ділянку площею 0,0658 за цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована у АДРЕСА_6.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на вбудоване нежитлове приміщення літ.А-9(ц), прим.145, кімн.1-9,І, загальною площею 86 кв.м, яке складає 10/1000 часток будинку АДРЕСА_1 та зарахувати за ОСОБА_4 в рахунок частки у спільній сумісній власності грошові кошти у розмірі 171402,21 грн., отримані ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 05 грудня 2017 року № 8045/2017/735044 легкового автомобіля Mazda3, державний номер НОМЕР_1; грошові кошти в розмірі 115000 грн, зняті ОСОБА_4 у жовтні 2016 року з рахунку № НОМЕР_4, відкритого на його ім'я в ПАТ «ПУМБ».

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просив визнати за ОСОБА_3 право власності на: - ідеальну частку у розмірі 22/25 в праві спільної сумісної власності на житловий будинок з прибудовою (літ. А-2, А/п, а, № 1) загальною площею 220 кв.м., зведений на земельній ділянці (кадастровий номер НОМЕР_5), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № НОМЕР_6; - право приватної власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_5) за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 0,0658 га.

Визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на: - вбудоване нежитлове приміщення літ.А-9 (ц), прим.145, кімн.1-9,І, загальною площею 86 кв.м, яке складає 10/1000 часток будинку АДРЕСА_1; частку у розмірі 1/10 нежитлової будівлі кафе (яке складається з: основна будівля, мансарда, прибудови , А-1, А/м, А1-1, А2-1, загальною площею 597,9 кв.м., тераса, а; тераса, а1, крильце, а2, замощення,1), розташоване: АДРЕСА_5; - автомобіль марки TOYOTA RAV 4, державний номер НОМЕР_2; - на ідеальну частку у розмірі 3/25 у житловому будинку з прибудовою (літ. А-2, А/п, а, № 1) загальною площею 220 кв.м., зведений на земельній ділянці (кадастровий номер НОМЕР_5), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № НОМЕР_6.

В ході розгляду даної справи, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 подав заяви, а яких просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке зареєстровано за ОСОБА_3, а саме автомобіль марки TOYOTA RAV 4, державний номер НОМЕР_2 та про визначення ринкової вартості майна, а саме транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA RAV 4, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2.

В мотивування вказаних заяв ОСОБА_4 зазначив, що за час шлюбу на ім'я ОСОБА_3 було придбано автомобіль марки TOYOTA RAV 4, державний номер НОМЕР_2, який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу. Зазначений автомобіль був придбаний за спільні сімейні грошові кошти у 2016 році, зареєстрований за ОСОБА_3, остання ним постійно користується. Зазначений автомобіль є предметом позовних вимог про поділ майна. При цьому у нього є всі підстави вважати, що вказане майно може бути нею відчужено з метою приховування та запобігання поділу.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2019 року клопотання відповідача ОСОБА_4 про забезпечення позову в межах зустрічної позовної заяви та про визначення ринкової вартості майна задоволено.

Накладено арешт на майно, яке зареєстроване за ОСОБА_3, а саме: автомобіль марки TOYOTA , моделі RAV 4, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Ухвалу для виконання направлено до Територіального сервісного центру 1441 Регіонального сервісного центру МВС (87523, м.Маріуполь, вул.Нове життя, 14).

Призначено по справі автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Донецького НДЕКЦ МВС України (м. Маріуполь, вул. Італійська, 32).

На вирішення експерта поставлені наступні питання:

- яка ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA , моделі RAV 4, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований за ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_3 забезпечити доступ експерту Донецького НДЕКЦ МВС України до автомобіля марки TOYOTA , моделі RAV 4, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на час проведення експертизи та надати суду правовстановлюючі документи на транспортний засіб автомобіль марки TOYOTA , моделі RAV 4, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, для передачі їх копій для дослідження експерту.

Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_4

Провадження у справі зупинене до отримання висновку експертизи.

Не погоджуючись з даною ухвалою, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 28 серпня 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання його особистою приватною власністю майна, а саме на вбудоване нежитлове приміщення літ.А-9 (ц), прим.145, кімн.1-9,І, загальною площею 86 кв.м, яке складає 10/1000 часток будинку АДРЕСА_1 та на 1/10 частку нежитлової будівлі кафе (яке складається з: основна будівля, мансарда, прибудови , А-1, А/м, А1-1, А2-1, загальною площею 597,9 кв.м., тераса, а; тераса, а1, крильце, а2, замощення,1), розташоване: АДРЕСА_5. Саме за цим позовом ухвалою суду було відкрито провадження у справі.

В подальшому ОСОБА_4, 09 січня 2019 року, подав заяву про забезпечення позову і тільки 13 лютого 2019 року, з пропуском десятиденного строку, подав уточнену зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя. Зазначені позовні заяви ОСОБА_4 є різними позовними заявами з відмінними позовними вимогами та підставами позовів.

Із заявою про продовження пропущеного строку з обґрунтуванням об'єктивної неможливості звернення до суду у встановлений законом строк до суду не звернувся.

Задовольняючи заяви про забезпечення зустрічного позову та визначення ринкової вартості автомобіля, суд не звернув уваги на заперечення представника позивача ОСОБА_3, що шлюб між сторонами було розірвано на підставі заочного рішення від 25 грудня 2015 року, яке набрало чинності 23 червня 2016 року, та органом РАЦС зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами.

Після розірвання шлюбу сторони разом не проживали, спільного господарства не вели, сімейні сосунки фактично не підтримують.

Із заявою про скасування заочного рішення, яким розірвано шлюб, ОСОБА_4 звернувся зловживаючи процесуальними правами, тим самим вводячи суд в оману. Зазначене заочне рішення було скасовано 19 березня 2018 року та рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 червня 2018 року, яке набрало законної сили 19 липня 2018 року, шлюб між сторонами розірвано.

Суд не звернув уваги, що право власності на спірний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_3 19 травня 2016 року, тобто у той час, коли шлюб між сторонами було розірвано в більш ніж через три роки з часу фактичного припинення шлюбних відносин.

В апеляційній скарзі позивач звертає увагу на ті обставини, що в судовому засіданні ОСОБА_4 не зміг дати відповіді на важливі для вирішення питань, піднятих у клопотаннях, дати припинення шлюбних відносин, дати придбання автомобіля та імені попереднього власника, не підтвердив вкладення власних грошових коштів та їх розміру у придбанні автомобіля.

В розумінні ст.ст.60, 61 СК України даний автомобіль не має ознак, притаманних майну, що належить до спільної сумісної власності подружжя. Крім того, взагалі відсутня реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Розгляд справи триває більше року, і за цей час позивач ОСОБА_3 не вчинила жодних дій, що могли свідчити про приховування будь-якого майна.

Суд першої інстанції не перевіривши докази, надані позивачем на підтвердження позову та заяви про забезпечення позову, безпідставно наклав арешт на вказаний транспортний засіб.

При розгляді клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, судом не було прийнято до уваги письмові заперечення подані представником позивача в день судового засідання 26 лютого 2019 року, та постановив ухвалу про призначення по справі автотоварознавчу експертизу у порушення вимог ст.ст. 12, 189, 258, 259 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_4 посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення. Зазначає також про те, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 березня 2019 року провадження по справі відновлено, додав до відзиву копію зазначеної ухвали.

Відповідно до положень ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за відсутності сторін та третьої особи, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується записами в журналі телефонограм апеляційного суду за № № 739, 741, 742 (т.2 а.с.238, 240). Від представника позивача - ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6 надійшли заявиа про розгляд справи без їх участі (т.2 а.с. 244, т.3 а.с.2).

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін з наступних підстав.

Відповідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, суд виходив з того, що спір стосується саме поділу майна подружжя та прийшов до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки з'ясування обставин щодо поділу майна подружжя повинні встановлюватись під час судового розгляду.

Задовольняючи клопотання відповідача про визначення ринкової вартості майна та призначаючи по справі автотоварознавчу експертизу, суд виходив з положень ст. 103 ЦПК України, відповідно до яких для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, а саме відповідач звернувся до суду з клопотанням про визначення ринкової вартості майна, зобов'язався її оплатити, тому суд дійшов висновку про необхідність призначити по справі зазначену експертизу.

З таким висновком апеляційний суд не може не погодитись враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, за положеннями п.п.3 ч.2 , ч.3 цієї статті відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом; до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Ухвали суду про закінчення підготовчого засідання матеріали справи не містять. Отже, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4, відповідно до положень ст.43 ЦПК України мав право змінити предмет або підстави позову, що ним було зроблено шляхом подання письмової заяви (т.2 а.с.123 -127).

Судом першої інстанції встановлено, що 02 лютого 2018 року до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про поділ майна при розірванні шлюбу.

Ухвалою суду від 28 вересня 2018 року об'єднано в одне провадження первісний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про поділ майна при розірванні шлюбу та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання майна особистою приватною власністю.

З матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2019 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 подав до суду уточнену зустрічну позовну заяву, в якій виклав вимоги про поділ майна подружжя та одночасно просив задовольнити заходи забезпечення позову, заявлені на підставі клопотання від 09 січня 2019 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права які можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Враховуючи підстави уточненого позову ОСОБА_4 (т.2 а.с.123- 127), апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість забезпечення позову судом першої інстанції шляхом накладення арешту на автомобіль марки TOYOTA , моделі RAV 4, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, оскільки вказаний автомобіль, є предметом даної справи, зареєстрований на праві власності за відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 (ОСОБА_7) (т.2 а.с. 152), що не виключає можливість у будь-який момент провести відчуження спірного автомобіля, та спростовує доводи апеляційної скарги про безпідставне порушення її права власності щодо спірного майна.

Доводи щодо набуття спірного автомобіля в період розірвання шлюбу, набуття особистої приватної власності на нього, необґрунтованості позову в частині поділу цього автомобіля, тощо є безпідставними, оскільки фактично зводяться до незгоди з позовом по суті.

При цьому апеляційний суд зауважує, що вимоги заяви про забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами. Забезпечення позову у вигляді накладення арешту є необхідним та обґрунтованим, оскільки невжиття вказаного виду забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову. У разі відчуження спірного майна третім особам тощо, існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_4, серед позовних вимог якого є визнання за ним права власності на спірний автомобіль.

Згідно ч.1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Матеріали справи не містять даних щодо визначення вартості спірного автомобіля та сторонами не надані відповідні висновки експерта або суб'єкта оціночної діяльності з цього питання, що є необхідним при вирішенні спору щодо поділу спільного майна подружжя.

Оскільки ОСОБА_4 заявлено позовні вимоги про поділ майна подружжя, автомобіль марки TOYOTA , моделі RAV 4, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є предметом даного спору, та для визначення вартості вказаного автомобіля необхідні спеціальні знання у сфері оціночної діяльності, апеляційний суд погоджується з ухвалою суду про призначення по справі автотоварознавчої експертизи.

Крім того, як вбачається з ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 березня 2019 року, на підставі якої судом першої інстанції відновлено провадження у даній справі призначена судом автотоварознавча експерта проведена та висновок експерта надійшов до суду ( т.2 а.с.247).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції вирішив питання про забезпечення позову та призначення експертизи у відповідності з нормами процесуального права та прийшов до правильного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту та призначення автотоварознавчої експертизи. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не є підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку в частині забезпечення позову протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 05 квітня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

О.М.Пономарьова

С.А.Попова