ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 400/936/18

провадження № 22-ц/4809/687/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, як органу опіки та піклування на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22.01.2019 року, суддя Шаєнко Ю.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, як органу опіки та піклування, треті особи Луганська сільська рада Петрівського району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, ОСОБА_2, про повернення малолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, як органу опіки та піклування, треті особи Луганська сільська рада Петрівського району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, ОСОБА_2, про повернення малолітніх дітей.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона являється матір'ю малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2017 року у неї відібрано малолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, без позбавлення батьківських прав, так як позивач не в повній мірі забезпечувала фізичний, культурний, духовний і соціальний рівень життя своїм дітям, а саме: не займалася їх вихованням та утриманням, не забезпечувала належні умови для їх харчування, проживання та лікування, не цікавилася їх життям та здоров'ям. Цим же рішенням з позивача стягнено аліменти на утримання дітей.

Розпорядженням голови Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 271-р від 26.07.2017 року дітей позивача було передано на виховання її матері ОСОБА_2.

ОСОБА_1 зазначила, що вона змінила спосіб життя, який привів до відібрання у неї дітей та запевняє в тому, що буде докладати максимум зусиль для того, щоб діти мали належне виховання, були матеріально забезпечені, а їх права захищені. Зокрема, почала цікавитися навчанням дитини у школі, приймає участь у навчальному процесі, систематично відвідує батьківські збори, постійно відвідує дитячий садок, спілкується з вихователями про розвиток та поведінку своїх дітей, постійно присутня на дитячих ранках, не вживає алкоголь, щомісяця приводить дітей на обстеження та профілактичні щеплення, виконує всі вказівки медпрацівників щодо догляду за дітьми, купує речі дітям, одяг тощо.

Просила суд повернути їй її малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6, які були відібрані без позбавлення батьківських прав. Припинити стягнення аліментів з позивача присуджені рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2017 року на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі Ѕ частки доходів позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку до виповнення ними повноліття, щомісяця, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову, тобто до 19.12.2016 року, на користь інтернат них закладів. В яких будуть перебувати діти або осіб, які будуть їх утримувати.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22.01.2019 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначено, що дана справа мала б розглядатися за правилами окремого провадження, а не позовного, оскільки в даному цивільному спорі позивачем підтверджуються наявність фактів усунення причин, які перешкоджали належному вихованню дитини. Крім того, позивач не надала суду доказів того, що вона усунула причин, які перешкоджали належному вихованню дитини, що підтверджується рішенням комісії з питань захисту прав дитини Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, як органу опіки та піклування від 22.12.2018 року №3. Суд першої інстанції не зазначив в рішенні суду чи є вказаний висновок органу опіки та піклування обґрунтованим або необґрунтованим. Позивач не має власного постійного місця проживання, доходів, на які можна було б утримувати малолітніх дітей позивач не має.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11.03.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18.03.2019 року справу призначено до розгляду.

До суду не надано відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що позивач - ОСОБА_1 являється матір'ю малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 18 липня 2006 року Луганською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 14 листопада 2011 року Луганською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 18 березня 2014 року Луганською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області (а. с.6-8).

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2017 року у позивача відібрано малолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав, так як позивач не в повній мірі забезпечувала фізичний, культурний, духовний і соціальний рівень життя своїм дітям, а саме: не займалася їх вихованням та утриманням, не забезпечувала належні умови для їх харчування, проживання та лікування, не цікавилася їх життям та здоров'ям (а. с. 10-12)

Згідно розпорядження голови Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 26.07.2017 року №271-р, громадянку ОСОБА_2 призначено опікуном малолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 13).

Позивач проживає без реєстрації з донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9 року за адресою: будинок АДРЕСА_1 характеризується за місцем проживання задовільно (а. с.85).

Згідно даних Управління соціального захисту населення Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 20.11.2018 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку з 08.08.2006 року, як одержувач державних допомог сім'ям з дітьми та отримує допомогу при народженні дитини з 01.03.2017 року по 31.03.2020 року на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9 року та соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям з 01.08.2018 року по 31.01.2019 року (а.с.84).

Відповідно до актів обстеження умов проживання позивача, складених комісією служби у справах дітей Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 29.11.2018 року та комісією Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області від 20.11.2018 року, 29.11.2018 року та 21.12.2018 року, позивачем частково створені умови для проживання дітей.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області 22 .12.2018 року було прийняте рішення №3 щодо надання висновку про не доцільність повернення малолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, матері (а.с.91)

Згідно висновку Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області 27.12.2018 року прийнято висновок про не доцільність повернення малолітніх дітей позивачу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що незважаючи на висновок відповідача про не доцільність повернення малолітніх дітей позивачу, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що позивач дійсно прагне виховувати дітей, піклуватися про їх виховання та навчання, для чого створює відповідні умови, а відтак є можливість повернення матері дітей, які були відібрані за рішенням суду, а також припинення стягнення аліментів з позивача.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.

Сторони в судове засідання не з'явились.

Голова Петрівської районої адмістрації Кіровоградської обасті на адресу апеляційного суду направив повідомлення від 03.04.2019 від 01-44/63/1 в якому просив розглянути справу без участі представника особи яка подала апеляційну скаргу.

Справа розглядалась відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що зазначена справа повина розглядатись в порядку окремого провадження не знайшли свого підтвердження, оскільки відновлення свого права на виховання дитини визначеному в порядку частини 3 статті 170 СК України розглядається в тому ж порядку , що і відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав.

Не знайшли свого підтвердження і доводи викладені в апеляційній скарзі,що позивачем не надано докази на підтвердження того, що відпали причини які були підставою для відібрання дітей , а суд першої інстанції не дав зазначеним обставинам належної оцінки.

Суд апеляційної інстанції дослідив зазначені обставини і встановив, що заочним рішенням від 30.05.2017 року Петрівський районний суд Кіровоградської області розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Петрове цивільну справу за позовом Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, як органу опіки та піклування, в інтересах дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_1 та ОСОБА_7, з участю третьої особи - виконавчого комітету Луганської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Вирішуючи даний позов суд першої інстанції зазначив , що згідно доданих в судовому засіданні документів, вказані факти відносно відповідача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження частково.

Так, згідно актів обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_1 від 23 травня 2017 року, складеного Луганською сільською радою, Петрівського району, Кіровоградської області, санітарний стан та умови проживання в АДРЕСА_1 задовільні, наявний одяг для дітей, діти мають окремі ліжка та окремі кімнати для проживання, наявні продукти харчування та побутова техніка. Відносини в сім'ї незадовільні, так як відсутнє взаєморозуміння між ОСОБА_1 та її матір'ю - ОСОБА_2, на даний час інформації щодо вживання алкоголю ОСОБА_1 немає (а.с.73-74).

Крім того відповідно до характеристики учня 5 класу Луганської ЗШ І-III ступенів ОСОБА_3 №01-21/26/1 від 15 травня 2017 року, мати даного учня почала цікавиться навчанням дитини з травня 2017 року, у навчальному процесі сина приймає участь та телефонує класному керівнику (а.с.75).

Згідно з характеристикою на дошкільника Луганського ДНЗ «Сонечко» ОСОБА_4 №9 від 05 травня 2017 року, останній зарахований в групу раннього віку за проханням батьків з 2013 року, однак з 2016 року по 2017 роки дитячий заклад не відвідував, почав відвідувати середню групу лише з 30 січня 2017 року. Створили умови для відвідування дошкільного закладу бабуся і дідусь, вони ж його приводять та забирають із дитячого садка. З січня 2017 року і по теперішній час мати в садочок не з'являється і життям дитини у педагогів не цікавиться .

Відповідно до повідомлень Петрівської центральної районної лікарні Кіровоградської області №749 та №750 від 24 травня 2017 року, громадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_1 перебувають на обліку у лікаря нарколога; на обліку у лікаря психіатра не перебувають .

Згідно статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

На підставі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Суд першої інстанції зазначив, що стосується вимог позивача щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то відповідно до досліджених в судовому засіданні документів, у зв'язку з покращенням суспільної поведінки матері, суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити та відібрати дітей у відповідача ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав.

Встановлені обставини свідчать, що суд першої інстанції який вирішив питання про відібрання дітей у відповідача ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав зазначив, що підставами для відібрання дітей були обставини, зокрема, що відповідно до повідомлень Петрівської центральної районної лікарні Кіровоградської області №749 та №750 від 24 травня 2017 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває .

Згідно з характеристикою на дошкільника Луганського ДНЗ «Сонечко» ОСОБА_4 №9 від 05 травня 2017 року, останній зарахований в групу раннього віку за проханням батьків з 2013 року, однак з 2016 року по 2017 роки дитячий заклад не відвідував, почав відвідувати середню групу лише з 30 січня 2017 року. Створили умови для відвідування дошкільного закладу бабуся і дідусь, вони ж його приводять та забирають із дитячого садка. З січня 2017 року і по теперішній час мати в садочок не з'являється і життям дитини у педагогів не цікавиться .

Інші підстави в мотивувальній частині судового рішення відсутні.

З матеріалів справи, яка є предметом апеляційного оскарження вбачається, що висновок про недоцільність повернення малолітніх дітей матері ОСОБА_1 від 27.12.2018 №0144/241/1 за підписом голови Петрівської районної адміністрації не містить висновків відносно тих обставин які були підставами для відібрання дітей, в розумі частини 3 статті 170 СК України.

Рішення №3 комісії з питань захисту прав дитини Петрівської районої державної адміністрації від 22.12.2018 про надання висновку про доцільність повернення малолітніх дітей матері - ОСОБА_1 не містить мотивувальної частини, а тільки зазначено , що комісія вирішила вважати недоцільним повернення дітей ОСОБА_1

Висновки компетентного органу повині ґрунтуватись на обставинах та доказах які встановлені відповідними органами відносно позивача та дітей і які відбулись після відібрання дітей за рішенням суду.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд правильно дійшов висновку про повернення дітей ОСОБА_1

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 170 Сімейного Кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Виходячи з аналізу зазначеної норми права, оскільки підставою для відібрання дитини є випадки, при яких залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, то повернення дитини можливе лише при усуненні зазначених обставин (батько, мати вилікувались, змінили поведінку, змінили ставлення до дитини тощо).

Довести це слід позивачам, оскільки кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Саме позивачам належить довести, по-перше, факт зникнення обставин, що були підставою для відібрання дитини, а, по-друге, доцільність повернення дитини в рідну сім'ю.

З матеріалві справи вбачється, що згідно характеристики учня 6 класу Луганської ЗШ І-ІІІ ст.. ОСОБА_3 мама почала цікавитись навчанням дитини . У навчальному процесі хлопця приймає участь, систематично відвідує батьківськи збори, телефонує класному керівнику. Приділяє увагу вихованню дитини.

Відповідно до характеристики на дошкільника ОСОБА_4 29.10.2011 року вбчається, що дитина відвідує Луганський дошкільний навчальний заклад «Сонечко» за проханням батьків з 2013 року. Дитина має охайний вигляд, розвиток відповідає віку. Соціально побутові навички достатньо сформовані. Дотримується елементарних правил поведінки в дитячому садкі. Останій рік дитина проживає з дідусем та бабусею, але мати відвідує дитячий садочок, спілкується з вихователем про розвиток та поведінку своїх дітей. Постійно присутня на дитячих ранках. На вихідних мама забирає дитину до себе.

З матеріалів справи вбчається, що ОСОБА_1 веде тверезий спосіб життя , претензій з боку медпрацівників за остані 9 місяців до неї немає. (а.с. 16).

З довідки головного лікаря комунального закладу «Петрівська центральна районна лікарня» від 15.11.2018 року №1625 вбачається ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 на обліку у лікаря -нарколога та лікаря психіатра не перебуває .( а.с.81)

З довідки Національної поліції України ГУНП України в Кіровоградській області Долинський відділ Петрівське відділення поліції, від 27.11.2018 року №8661/02/121-2018 -ОСОБА_1 на на час видачі довідки на профілактичних обліках Петрівського відділення поліції не перебуває.

Встановлені обставини свідчать , що підстави які приймались судом до уваги при відібранні дитини на даний час відсутні.

Згідно до ст.111 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 112 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Також згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

Апеляційний суд вважає, що після постановлення рішення про відібрання дитей. мати усунула причини які слугували для відібрання дітей .

Доводи апеляційної скаргі , що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог скасовуючи стягнення аліментів не знайшло свого підтвердження оскільки з позовної заяви вбачається, що позивач просила припинити стягнення аліментів присудженні за рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2017 року.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, як органу опіки та піклування - відхилити.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22.01.2019 року - залишити без змін.

Текст постанови складено 08. 04.2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: