Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

місто Київ

справа № 357/17862/14-ц

провадження № 61-13984св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Поліщук Анатолій Олександрович,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року у складі судді Дмитренко А. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Волохова Л. А., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції заявника

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3 із позовом про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_5, який за життя залишив заповіт на все належне йому майно на ім'я відповідача. Позивач просила суд визнати його недійсним на підставі статті 231 ЦК України як вчинений під впливом насильства.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Білоцерківського міськрайсуду Київської області від 16 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовувались тим, що позивач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, повторно у судове засідання не з'явилася. Апеляційний суд відхилив доводи заявника, зазначивши, що про дату і час судового засідання на 10 квітня 2015 року ОСОБА_2 повідомлена особисто, що підтверджується розпискою, в судове засідання не з'явилася через хворобу, однак доказів на підтвердження цієї обставини суду не надала. Судова повістка про виклик у судове засідання на 16 квітня 2015 року ОСОБА_2 надіслана поштою рекомендованим листом, за наданою нею адресою, однак повернута за закінченням терміну зберігання. Крім того, телефоном про призначення справи до розгляду на зазначену дату була повідомлена мати позивача ОСОБА_6

Апеляційний суд додатково зазначив, що, незважаючи на доводи апеляційної скарги, позивач належним чином повідомлена про розгляд справи у наведені дати, повторно не з'явилася в судове засідання і від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, що стало підставою для залишення її заяви без розгляду.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати ухвали суду першої та апеляційної інстанцій, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник зазначає, що суди дійшли помилкового висновку про сповіщення позивача про дату та час розгляд справи, повісток про виклик до суду вона не отримувала. У судове засідання, призначене на 16 квітня 2017 року, не з'явилася з поважних причин, оскільки їй не було відомо про час та дату судового засідання.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У наданому відзиві відповідач просив касаційну скаргу залишити без задоволення з підстав її необґрунтованості.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ В СУДІ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 22 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у березні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що про дату і час судового засідання у справі 10 квітня 2015 року ОСОБА_2 повідомлена особисто, що підтверджується розпискою, в судове засідання не з'явилася через хворобу, однак доказів на підтвердження цієї обставини суду не надала.

Судова повістка про виклик у судове засідання на 16 квітня 2015 року ОСОБА_2 надіслана поштою рекомендованим листом за зазначеною нею адресою, однак повернута за закінченням терміну зберігання.

Крім того, телефоном, про призначення справи до розгляду на зазначену дату повідомлена мати позивача ОСОБА_6

Оцінка аргументів касаційної скарги

Перевіряючи законність та обґрунтованість постановлених у справі рішень, Верховний Суду зробив такі висновки.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до частини п'ятої статті 76 ЦПК України 2004 року вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

За правилом частин першої та другої статті 76 ЦПК України 2004 року судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі у судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

За правилами пункту 3 частини першої, частини четвертої статті 169 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною третьої статті 169 ЦПК України 2004 року, пунктом 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що суд може залишити позовну заяву без розгляду з наведеної правової підстави лише у разі одночасного існування таких умов: 1) належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи; 2) його неявка в два і більше судові засідання поспіль; 3) неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Разом з тим докази отримання позивачем судової повістки-повідомлення про виклик в судове засідання, призначене на 16 квітня 2015 року, в матеріалах справи відсутні.

В обґрунтування належного повідомлення позивача про судове засідання, призначене на 16 квітня 2015 року, суди посилалися на повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося до місцевого суду з відміткою служби поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 114, 115), згідно із яким була надіслана повістка на попереднє судове засідання, призначене на 27 березня 2015 року.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ невід'ємними частинами права на суд слід розглядати, зокрема, такі: змагальність процесу, що відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на публічне слухання, що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, рішення від 26 травня 1988 року); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства, рішення від 16 грудня 1999 року).

Враховуючи зазначене, під повідомленням про процес необхідно розуміти саме сповіщення судом сторін про місце та час розгляду справи, що свідчитиме про ефективне забезпечення сторін правом на суд.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та у пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, відсутні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року судом першої інстанції, оскільки місцевий суд порушив вимоги процесуального закону щодо належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд, здійснюючи розгляд справи, не виправив помилок суду першої інстанції, не звернув уваги на зазначені порушення вимог закону та безпідставно залишив ухвалу суду без змін.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

У зв'язку з допущеними судами порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про залишення заяви без розгляду, оскаржувані судові рішення слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. А. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак