У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Кредитна спілка «Альянс», Соснівський відділ державної виконавчох служби м.Черкаси Головного територіального управліеея юстиції в Черкаській областіна дії та бездіяльність головного державного виконавця Соснівського ВДВС Черкаського міського управління юстиціх в Черкаській області,-

ВСТАНОВИВ :

12.10.2018р. ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, в обґрунтування якої зазначив, що у Соснівському відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції на виконанні перебував виконавчий лист № 2-85/2008 виданий 19.03.2008 року на підставі заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 січня 2008 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Альянс» заборгованості в сумі 14 297 грн. 18 коп., судового збору в сумі 86 гри.00 коп. Відповідно до виконавчого документу у Соснівському ВДВС Черкаського МУЮ з 2008 року неодноразово відкривались виконавчі провадження. 04.01 2012 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 Проте станом на час звернення із скаргою до суду жодних виконавчих проваджень на її імя не відкрито, що підтверджується відсутністю будь-якої заборгованості у неї та у Єдиному державному реєстрі боржників/державному реєстрі виконавчих проваджень відсутня інформація про виконавче провадження №45616658 у звязку з його завершенням-повним фактичним виконанням вищевказаного рішення суду та за відсутністю боргу ОСОБА_2 Таким чином, державний виконавець зобовязаний був скасувати усі обмеження по особі ОСОБА_2

Посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження» просила суд визнати дії та бездіяльність головного державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, який здійснив подання до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 та державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області ОСОБА_3 неправомірними, незаконними, такими, що порушують право сторони виконавчого провадження та вчинені в порушення вимог ст. 1.6,11.18,50 ЗУ «Про виконавче провадження» та зобов'язати відповідного державного виконавця усунути порушення шляхом винесення постанови державного виконавця про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду особи з України прийнятого Соснівським районним судом м. Черкаси від 04 січня 2012 року по справі № 6-626-2011.

Сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце судового розгляду були повідомлений належним чином, згідно чинного законодавства.

За змістом ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно інформаційного листа Соснівському відділі державної виконавчої служби м.Черкаси від 26.10.2018 року № 42788/152-31 на виконанні в Соснівському відділі державної виконавчої служби м.Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебували виконавчі провадження: №50457317, №47662889, №45616658, з примусового виконання виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаського області від 19.03.2008 №2-85/2008 про стягнення з ОСОБА_2 солідарно на користь КС "Альянс" борг в сумі 14297,18 грн., які завершені на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 04.01.2012 року тимчасово обмежено виїзд за межі України ОСОБА_2 до виконання зобовязань, покладених судовим рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси по примусовому виконанню виконавчого листа №2-85 від 30.01.2008 року про стягнення боргу на загальну суму 14 297,18 грн.- до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Разом з тим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом положень ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п'ятої статті 47, повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

Статтею 22 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на момент повернення виконавчого документа), а також, ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» у чинній редакції, передбачено строки звернення з виконавчим листом, а також право стягувача звернутись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку.

Таким чином, стягувач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про поновлення строків для пред'явлення виконавчого листа до виконання, а тому, посилання позивача, що стягувач втратив право пред'явлення виконавчого документа до виконання є безпідставними.

Ст. 129 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У постанові Пленуму ВСУ від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини. Так, рішенням від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «ОСОБА_4 проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).

Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «ОСОБА_5 проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «ОСОБА_6 проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53). Разом з тим, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19.03.1997 в справі «Горнсбі проти Греції»).

Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.

Отже, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов'язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11.12.2008 в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Отже, з огляду на наявність судового рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 січня 2008 року, за яким на користь позивача з відповідача було стягнуто заборгованість, обов'язковість виконання даного рішення, а також, відсутність зі сторони стягувача у виконавчому проваджені інформації про припинення (врегулювання) грошового зобов'язання з боржником, або інформації та відповідних доказів про наявність підстав для застосування ст. ст. 599 - 609 ЦК України, та повернення виконавчого листа у зв'язку із тим, що у боржника відсутнє майно на яке можливо було звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявились безрезультатними, суд, за таких обставин, не вбачає підстав для зняття обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, та вважає, що задоволення скарги, у даному випадку, дозволить ОСОБА_2 уникнути відповідальності, що за своїм змістом буде дискредитувати судові рішення.

За вимогами ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги..

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, суд приходить до висновку, що державним виконавцем вжито належні і допустимі заходи для належного виконання рішення суду, які ґрунтуються на вимогах закону та не суперечать йому, а тому у задоволенні скарги необхідно відмовити

Керуючись ст.ст. 450, 451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги - відмовити.

Учасники справи можуть ознайомитись текстом ухвали, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О. А. Смоляр