Єдиний унікальний номер судової справи: 490/1674/18
Провадження № 22-ц/812/681/19
Категорія - 5 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

04 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю:

-позивача ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Чулупом О.С., в приміщені цього ж суду, того ж дня о 12 год. 29 хв., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

встановила:

В березні 2018 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на частку житлового будинку за набувальною давністю.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору дарування від 10 квітня 1995 року позивач є власником 1/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року за нею визнано право власності в порядку набувальної давності на 1/8 частину зазначеного будинку, а на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2017 року вона є власником 3/8 часток цього ж будинку.

Позивач зазначала, що з 1993 року вона здійснює володіння 1/4 частини житлового будинку в АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4, а після її смерті продовжувала дбати про майно як власне, робила поліпшення, доглядала за зовнішнім та внутрішнім станом, сплачувала комунальні платежі за вказане майно. Спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частку будинку у порядку набувальної давності.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні обставини добросовісного володіння позивачем спірним майном, оскільки у спірного майна є власник, про що не могла знати позивач.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована ідентичними доводами з доводами позовної заяви.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився направив заяву про розгляд справи за його відсутності та залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочного рішення суду без змін.

-2-

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню зтаких підстав.

Судом установлено, що право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано: 1/4 частини - на ім'я ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 10 квітня 1995 року; 1/8 частини - на ім'я ОСОБА_2 на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 06 січня 2015 року; 3/8 часток - на ім'я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2017 року, а інша 1/4 частка на ім'я ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право спадкоємства від 22 липня 1947 року, яке було зареєстроване 23 травня 1952 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Барановською В.І. за реєстровим номером 9122.

З пояснень позивача слідує, що зі слів її бабусі їй відмово, що її сестра, ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, померла в 1978 році.

Дані про заведення спадкової справи після її смерті матеріали справи не містять. На запит суду апеляційної інстанції приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Душейко О.М. 03 квітня 2019 року повідомила, що надати інформаційну довідку зі Спадкового реєстру про наявність або відсутність заведеної спадкової справи вона не може у зв'язку з відсутністю достатніх ідентифікаційних даних.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

-3-

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом.

Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Зазначене узгоджується з пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Проте як встановлено позивачу було відомо про власника частини жилого будинку, вона володіла майном як співвласник його частини знаючи про іншого співвласника майна, а в разі його смерті в 1978 році, на це майно претендують інші особи, зокрема з огляду на положення ст. 555 ЦК УРСР майно переходить до держави. Тобто умови набуття права власності саме за набувальною давністю відсутні.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з'ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а посилання на відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. До того ж, суд вірно констатував, що позивачем не надано доказів володіння (користування) спірним майно.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані. Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом невірно визначено правовідносини є безпідставними, оскільки суд правильно визначив норми матеріального права, які підлягають застосуванню у даному випадку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374-375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 05 квітня 2019 року.