Дата документу 15.05.2019 Справа № 316/204/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер 316/204/17 Головуючий у 1-й інстанції Капустинський М.В.
Номер провадження 22-ц/807/369/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.

за участю секретаря судового засідання: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна та визнання права власності на частину майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи неодноразово уточнював, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна та визнання права власності на частину майна.

В позові зазначав, що ОСОБА_3 14.12.2004р., яка діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до паспорту позивача ОСОБА_2 з 01.10.2004р. був зареєстрований у громадянки ОСОБА_5 , яка є матір,ю відповідачки ОСОБА_3 у будинку по АДРЕСА_2 з годом був зареєстрований за адресою відповідача з 30.09.2005р. в квартирі за АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, збільшивши позовні вимоги, просив суд:

- встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.09.2003р. по 04.09.2016р.

- Припинити право спільної часткової приватної власності, набутою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 14.12.2004 року.

- Визнати спільною сумісною власністю за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 за час спільного проживання однією сім`єю, квартири АДРЕСА_1 .

- Припинити спільну сумісну власність за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 за час спільного проживання однією сім`єю, квартири АДРЕСА_1 .

- Визнати спільною сумісною власністю за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частинах квартири АДРЕСА_1 .

- Припинити право спільної сумісної власності за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частинах квартири АДРЕСА_1 .

- В порядку поділу майна, що є спільною сумісною частковою власністю, набутою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати право в рівних частках, а саме: по 1/3 частині у спірній квартирі за адресою: квартира АДРЕСА_1 - за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2

- В порядку поділу майна, що є спільною сумісною частковою власністю у рівних частинах, набутою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу виділити в натурі у спірній квартирі за адресою: квартира АДРЕСА_1 , у наступному порядку:

- ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н. виділити в натурі кімнату розміром 11 кв.м.,

- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 . виділити в натурі кімнату розміром 17,3 кв.м.,

- Залишити у загальному користуванні кухню - 7,3 кв.м., коридор - 11,1 кв.м., вбиральню 1 кв.м., ванну кімнату - 2,69 кв.м., лоджію - 1,59 кв.м..

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 травня 2018 року задовольнити частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004р. по 04.09.2016р.

Припинено право спільної часткової власності, набутою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині 1/2 квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 14.12.2004 року.

Визнано спільною сумісною власністю за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 за час спільного проживання однією сім`єю, квартири АДРЕСА_1 .

Припинено спільну сумісну власність за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 за час спільного проживання однією сім`єю, квартири АДРЕСА_1 .

Визнано спільною сумісною власністю за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частинах квартири АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної сумісної власності за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частинах квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна, що є спільною частковою власністю, набутою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати право в рівних частках, а саме: по 1/2 частині у спірній квартирі за адресою: квартира АДРЕСА_1 - за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму судового збору 7831 гривень 20 копійок та судових витрат 5500 гривень 00 копійок, а всього підлягає стягненню - 13331 гривня 20 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

На адресу Запорізького апеляційного суду 15.05.2019 року надійшла заява представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи, яка призначена на 15 травня 2109 року на 15-00 год. у зв`язку з тим, що представник позивача, адвокат Галька Н.О. знаходиться на лікарняному з 13.05.2019 року, а позивач немає змоги бути присутнім на судовому засіданні у зв`язку з тим, що потребує допомоги фахівця у галузі права.

На підтвердження зазначеного представником позивача не надано відповідних доказів. Крім того, ОСОБА_2 не скористався правом прийняти участь у судовому засіданні особисто або представляти свої інтереси через іншого представника в судовому засіданні, тому причини, вказані скаржником визнані колегією неповажними.

Відповідно до ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності позивача та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підялагє задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходи з того, що позивачем доведено факт проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 року по 04.09.2016 року та дійшов висновку про наявність правових підстав щодо поділу майна подружжя та визнання права власності на частину майна.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на настпне.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвекції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула його у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану.

За приписами ч. 2 ст. З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов 'яз ані спільним побутом, мають взаємні права та обов 'язки.

З точки зору Сімейного Кодексу, члени сім`ї узгоджують індивідуальні права та обов 'язки, які стосуються загальних життєвих ситуацій.

На підтвердження наявності сімейних стосунків між сторонами у справі, позивачем не надано жодних належних доказів, окрім заявлених свідків, жоден з яких не підтвердив належними доказами наявність спільного бюджету, наявність спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків, які притаманні подружжю. Свідками лише зазначалось на спільні прогулянки позивача і відповідача ввечері та перебування позивача в квартирі відповідача.

Судом втсанволено, що 28 липня 2004 року ОСОБА_3 разом зі своїм сином від ОСОБА_4 приватизували кімнати розміром 15,89 кв.м. , яка знаходилась в квартирі АДРЕСА_3 (а.с.42).

22 жовтня 2004 року ОСОБА_3 разом зі своїм неповнолітнім на той час сином - ОСОБА_8 , здійснили відчуження шляхом укладення договору купівлі-продажу кімнати розміром 15,89 кв.м., яка знаходилась в квартирі АДРЕСА_3 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Кошкіною В.В. та зареєстровано в Реєстрі за № 9660. Продаж вчинено за 19 000 грн., що підтверджується п.2 цього договору (а.с.43).

14 грудня 2004 року ОСОБА_3 разом зі своїм ще неповнолітнім на той час сином - ОСОБА_8 , придбали квартиру АДРЕСА_1 за грошові кошти, які вони отримали від вищезазначеного продажу кімнати. Купівля спірної квартири відбулась за - 18 200 грн., що підтверджується п.4 договору купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в реєстрі №11370. Згідно до цього ж пункту договору грошові кошти отримані Продавцем до підписання цього договору. Зазначаю на те, що грошові кошти були отримані продавцем ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 року у м. Москва, коли він надавав довіреність матері відповідачки - ОСОБА_5 - на здійснення від його імені продажу вищезазначеної квартири (а.с.44).

Позивачем заявлено вимоги щодо встановлення часу проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.09.2003 року по 04.09.2016 року.

Суд в основу прийнятого рішення поклав пояснення свідків з боку позивача, проте, покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Ознакою проживання однією сім`єю є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, чого в даному випадку зроблено не було.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ст. 16 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 14 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно та джерело придбання цього майна. Згідно із ст. 14 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання та за спільні кошти, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто, при застосуванні ст. 14 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також якщо вони проживають однією сім`єю без шлюбу в період, протягом якого придбане спірне майно.

Суд не повинен приходити до висновку про проживання однією сімєю лише на основі позовних вимог самого ж заявника та свідків, що було зроблено в даному випадку. Інших доказів по справі сторона позивача не надала.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів спільного бюджету сторін та витрачання їх відповідачем саме на купівлю спірної квартири.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає, що на підтвердження того, що сторони проживали разом однією сім`єю без шлюбу, позивач надав оригінал паспорту, фотокопію анкети-заяви з електронного архіву Райффайзен Банк Аваль від 30.04.2014р., довідку від 02.12.2015р. ЖБ(Е)К «Вілюй- 2», Заяву від 14.02.2017р. ЖБ(Е)К «Вілюй-2», договір купівлі-продажу частки квартири від 30.04.2004р. та пояснення свідків.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги, що всі надані письмові докази, окрім договору купівлі-продажу, датовані 2014 -2015 роками, що не доводять факт спільного проживання на час укладення мною договору купівлі-продажу.

З урахуванням того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він з відповідачкою весь зазначений час проживали разом, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет, що їх відносини носили усталений характер, що притаманний подружжю, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволені позову про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на майно необхідно відмовити, оскільки квартира набувалась лише за власні кошти позивача в її інтересах та в інтересах неповнолітнього на той час її сина.

При вирішенні даного питання необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й придбання майна за спільні кошти.

Передача грошових коштів повинна доводитись письмовими доказами, а не словами позивача та свідків, які не були присутніми при цьому.

Встановлення факту проживання без реєстрації шлюбу та придбання у вказаний період спірної квартири за спільні кошти лише на підставі показань свідків, та за відсутності будь яких інших належних та допустимих доказів, є порушенням вимог норм ЦПК України, який передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач також не довів належними та допустимими доказами, що його кошти та кошти відповідачки були об`єднані для набуття в майбутньому спільного майна.

Позивач не надав допустимих доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірну квартиру.

Положення ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення» передбачено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції проігнорував вищевикладене, не надав юридичну оцінку доказам відповідача про те, що відповідач з сином 22 жовтня 2004 року продала квартиру за 19 000 гри. і 14 грудня 2004 року саме на ці кошти придбала разом з сином спірну квартиру (а.с.43,44).

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог вважає, що наведені позивачем підстави не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах та враховуючи те, що позивачем не надано доказів того, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці вважає, що сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності за кожною зі сторін, а тому, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Відповідно до ч. 1 ст 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія прийшла до висновку,що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено не тільки факт проживання з відповідачем однією сім`єю на час придбання спірної квартири, а й той факт, що джерелом набуття вказаного житла є їхні спільні сумісні кошти з відповідачем або їхня спільна праця.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи знайшли своє підтвердження.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_10 за подачу апеляційної скарги сплатила судовий збір у розмірі 8 457 грн. 60 коп. (а.с.176), а тому вказана сума підлягає стягненню на її користь з ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.367, 376, 381-384,389-391 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 травня 2018 року у цій справі скасувати, та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна та визнання права власності на частину майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витарти в сумі 8457 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: