Дата документу 26.07.2019
Справа № 334/7725/18
Провадження № 2/334/1188/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, в обґрунтування якого зазначила, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності - по 1/3, належить їй, відповідачу по справі та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказана квартира складається з двох окремих ізольованих кімнат, житловою площею 17,3 кв.м та 10,8 кв.м, коридору 9,8 кв.м, кухні 7,2 кв.м, санвузла та ванної кімнати. Між співвласникам фактично склався порядок користування житловими приміщеннями, так позивачка займає кімнату 3 площею 10,8 кв.м, а відповідач займає кімнату 2, площею 17,4 кв.м.

Відповідач комунальні послуги не сплачує та не несе витрат по утриманню житла та на пропозицію в добровільному порядку визначити порядок користування квартирою по фактично складеному - відмовився, у зв`язку з чим позивачка вимушена була звернутись з вказаним позовом до суду, в якому просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши собі кімнату 3, площею 10,8 кв.м, а ОСОБА_2 кімнату 2 , площею 17,4 кв.м, при цьому місця загального користування: коридор, кухню, кладовку, туалет та ванну кімнату - залишити у спільному користуванні.

В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Панченко С.М. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечень проти позову на надав. Просив прийняти рішення на розсуд суду з врахуванням його законних прав користування та розпорядження житлом.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності в рівних долях по 1/3 частині зареєстрована за: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 12.04.2006 року Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10587118 від 10.05.2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер та на день його смерті разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані: його мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст.1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1, 2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно матеріалів спадкової справи № 65/2017, відкритої 05.04.2017 року після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 звернувся до Другої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

Цього ж дня ОСОБА_1 звернулась до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про відмову від права на прийняття спадщини за законом.

19.04.2017 року ОСОБА_5 звернувся до Другої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про відмову від права на прийняття спадщини за законом.

Таким чином, ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 12.04.2006 року Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 12.04.2006 року Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, та 1/3 частина в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 .

Спірна квартира відповідно до технічного паспорту становить загальну площу 49,81 кв.м., житлову 28,10 кв.м. Квартира складається з двох окремих кімнат: кімнати 2 площею 17,3 кв.м. з балконом площею 1,01 кв.м., кімнати 3 площею 10,8 кв.м, коридору 1 площею 9,8 кв.м., ванної кімнати 7 площею 2,1 кв.м., туалету 6 площею 1,0 кв.м., комори 4 площею 0,6 кв.м., кухні 5 площею 7,2 кв.м.

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачем склались неприязні стосунки, через які вона вимушена сплачувати за останнього нарахування по комунальним послугам, а також за власні кошти проводити ремонт житла, без визначення порядку користування квартирою не може розділити особові рахунки. В добровільному порядку визначити порядок користування жилими кімнатами спірної квартири та підсобними приміщеннями відповідач відмовляється.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Таким чином, встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно зі ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Встановивши, що співвласники не досягли згоди щодо порядку користування спільним майном, запропонований позивачкою порядок користування квартирою відповідає інтересам всіх її співвласників, фактично відповідає розміру їх часток у праві власності на житло, суд вважає можливим встановити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі АДРЕСА_3 , виділивши у користування ОСОБА_1 житлову кімнату 3 площею 10,8 кв.м., а ОСОБА_2 житлову кімнату 2 площею 17,3 кв.м. з балконом площею 1,01 кв.м., інші приміщення: коридор 1 площею 9,8 кв.м., ванну кімнату 7 площею 2,1 кв.м., туалет 6 площею 1,0 кв.м., комору 4 площею 0,6 кв.м., кухню 5 площею 7,2 кв.м. залишити в загальному користуванні співвласників.

Керуючись ст.ст.9, 10, 12, 18, 76-79, 89, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши у користування ОСОБА_1 житлову кімнату 3 площею 10,8 кв.м., а ОСОБА_2 житлову кімнату 2 площею 17,3 кв.м.

Інші приміщення квартири: коридор 1 площею 9,8 кв.м., ванну кімнату 7 площею 2,1 кв.м., туалет 6 площею 1,0 кв.м., комору 4 площею 0,6 кв.м., кухню 5 площею 7,2 кв.м. - залишити в загальному користуванні співвласників.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 05.08.2019 року.

Суддя: Турбіна Т. Ф.