РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 559/968/17

Провадження № 22-ц/4815/50/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструк С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ПАТ "УкрСиббанк"

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 жовтня 2018 року, ухваленого в складі судді Ралець Р.В.. у м. Дубно, повний текст якого складено 19 жовтня 2018 року, у справі №559/968/17

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ПАТ "УкрСиббанк" звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та понесених збитків.

Позовна заява обґрунтована тим, що 04 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту в розмірі 39900 доларів США. Відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит в повному обсязі до 03 червня 2015 року та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 15% річних. 31 липня 2009 року між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно до якої змінено строки сплати проценті.

В звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, рішенням Дубенського міськрайонного суду від 18.06.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованість за кредитом, відсотками та пені в загальній сумі 173137,69 гривень, що склася із : кредитна заборгованість - 15345,20 доларів США, що в еквівалентні становило 162287,77 гривень, заборгованість за процентами - 272,24 доларів США, що в еквіваленті становило 2879,16 гривень, пеня за прострочення сплати кредиту 753,68 доларів США, що в еквівалентні становило7970,76 гривень та судові витрати в розмірі 1731,38 грн судового збору.

25 квітня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в звязку виконанням. Кошти, що надійшли з 23 березня 2015 року по 25 квітня 2015 року в рахунок погашення були розподілені наступник чином: 7183,38 доларів США погашено заборгованість по основному боргу та 272,24 доларів США - погашено заборгованість по процентам. Однак, залишились невиконаними зобовязання відповідача за кредитним договором. Належним виконанням умов договору є повернення всієї суми позики в іноземній валюті або відповідної суми в гривнях, визначеної за офіційним курсом даної валюти на день платежу. Оскільки умови договору не виконанні позичальником, позивач просив стягнути з нього проценти нараховані за період з 26.03.2014 року по 25.03.2015 року в розмірі 3960,85 доларів США. Також позивач просить стягнути з відповідача за період з 08 липня 2014 року (дня набрання рішенням суду законної сили) по 25 березня 2015 року (фактичне виконання рішення суду ) 3% інфляційних виходячи із суми заборгованості в гривневому еквіваленті 173137,69, що становить 3728,39 гривень. Також просив стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 09 жовтня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та понесених збитків задоволено.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (м.Київ вул.Андріївська, 2/12, , рахунок 0113) заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 3960 (три тисячі девятсот шістдесят) доларів США 85 центів, що еквівалентно 111260 (сто одинадцять тисяч двісті шістдесят) гривень 27 копійок та понесені збитки в розмірі 3728 (три тисячі сімсот двадцять вісім) гривень 39 копійок, а всього 1149888 (сто чотирнадцять тисяч девятсот вісімдесят вісім) грн 66 копійок.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В поданій на судове рішення в частині стягнення відсотків за користування кредитом апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не в повній мірі з'ясував обставини справи, не надав належної оцінки усім доказам в їх сукупності. Зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке виконано боржником, припиняє правовідносини сторін кредитного договору, та не надає право банку нараховувати проценти за користування кредитом після рішення суду, оскільки позикодавець змінив строк виконання договору.

Просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову щодо стягнення процентів за користування кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк до суду не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Із матеріалів справи убачається і це встановлено судом, що 04 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту за №00. Згідно умов вказаного договору банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 39900 доларів США, що на час укладення договору еквівалентно 193594,80 гривень. Позичальник зобов'язувався повернути надані кошти та сплатити плату за користування кредитом, в порядку та умовах, вказаних в договорі (а.с.6-12) до 03 червня 2015 року.

На забезпечення умов виконання кредитного договору №00 від 04.06.2008 з ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №208955 від 04.06.2008.

31 липня 2009 року між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно до якої змінено строки сплати процентів.

Банк виконав свої зобов'язання відповідно до умов кредитного договору, що не заперечується відповідачем.

В зв'язку з порушенням ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань по погашенні кредиту банк в березні 2014 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з кредитним договором, відсоткам та пені, який рішенням Дубенського міськрайонного суду від 18 червня 2014 року по справі №559/1151/14-ц задоволено, стягнуто солідарно заборгованість, яка виникла станом на 26.03.2014 в сумі 173137,69 грн., у тому числі за кредитом 15345,20 доларів США, що в еквівалентні становило 162287,77 гривень, заборгованість за процентами - 272,24 доларів США, що в еквіваленті становило 2879,16 гривень, пеня за прострочення сплати кредиту 753,68 доларів США, що в еквівалентні становило7970,76 гривень.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 18 червня 2014 року по справі № 559/1151/14-ц виконане 21 квітня 2015 року .

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що банк, пред'явивши до суду позов про стягнення кредитної заборгованості, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, змінивши строк виконання основного зобов'язання в повному обсязі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-41цс14, від 07 червня 2017 року у справі № 6-298цс17.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення заборгованості, заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 28 березня 2018 року провадження № 14-10цс18.

Із матеріалів справи вбачається, що кредитор звертаючись, у березні 2014року, з позовними вимогами включив всю суму заборгованості за кредитним договором в тому числі і штрафні санкції, змінивши строк виконання основного зобов'язання в повному обсязі.

Крім того, умовами укладеного між банком та відповідачем кредитного договору від 04.06.2008 року, був встановлений термін повернення кредиту, відсотків не пізніше 01 листопада 03 червня 2015 року.

Отже, оскільки після пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення кредитної заборгованості та нарахованих процентів після рішення суду.

Рішення в частині стягнення сум, визначених статтею 625 ЦК України, за період невиконання рішення суду відповідачем не оскаржується.

Оскільки висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині в цілому не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального права, на що обґрунтовано посилається відповідач, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то сплачені судові витрати відповідачем за перегляд справи судом апеляційної інстанції та часткове задоволення вимог судом першої інстанції і покладення судових витрат на обидві сторони. апеляційний суд дійшов висновку, що стягненню з позивача на користь відповідача підлягає різниця у судових витратах пропорційно розміру задоволених позовних вимог сумі 2270,88 грн. (ч.10 ст.141 ЦПК)

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України,ч.2 ст.1050 ЦК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 жовтня 2018 року в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та судового збору скасувати.

В задоволенні позову ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом відмовити.

Стягнути з ПАТ "Укрсоцбанк" на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрований АДРЕСА_1) 2270,88 грн. різниці у судових витратах пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: