"23" січня 2019 р.
Справа № 642/5610/18
Провадження № 2/642/306/19
23 січня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
Головуючого судді - Грінчук О.П.,
за участю секретаря - Сузанського О.І.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації за адресою: м.Харків, пров. Башкірський, 17, вказуючи, що він є власником жилого будинку по пров. Башкірський, 17, відповідач є його сином, який з 1990 року зареєстрований за вищевказаною адресою. Декілька років він проживав разом з відповідачем , але 1992 року виїхав до іншого міста та фактично більше року за вказаною адресою не проживає та не несе витрат по утриманню житлового будинку, у звязку з чим у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідача. На підставі викладеного, позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 13.11.2018 провадження по вказаній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 11.12.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивач у судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, вказавши, що позов підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути без його участі, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, клопотань та заяв до суду не надавав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Третя особа у судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду повідомлялася належним чином, прияини неявки суду невідомі.
За таких обставин на підставі ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не зявились та зі згоди позивача провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що власником буд. 17 по пров. Башкірському в м. Харкові є ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08.02.1985 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.10.2018 (а.с.4-5).
За вказаною адресою зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 03.07.2018 (а.с.6)
Факт не проживання відповідача у спірному будинку підтверджується також ОСОБА_3 від 09.07.2018, який складений та підписаний сусідами: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про те, що громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом тривалого часу, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, за вказаною адресою проживає один (а.с.7).
Згідно частин 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності.
Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб
Як передбачено ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідач будь-яких доказів на спростування свого не проживання у належному позивачу житлі понад один рік суду не надав.
Крім того, судом не встановлено поважності причин не проживання відповідача в спірному житлі понад один рік, а також чинення перешкод відповідачу позивачем або членами його сімї, іншими особами в користуванні цим житлом.
Наявність реєстрації ОСОБА_2 в будинку №17 по пров. Башкірському в м.Харкові, власником якого є позивач, порушує його права на вільне володіння та користування власністю.
З цих підстав порушене право підлягає захисту.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що порушення прав позивача не пов'язане з позбавленням власності, тому вважає за можливе визначити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
За таких обставин, позовна вимога щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку є безпідставною і задоволенню не підлягає, оскільки сам факт визнання останньої такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстрації.
Судові витрати, в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 5-7, 10-12 , 76-83, 141, 223, 258, 259, 265, 280, 354ЦПК України; ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.