Справа № 344/1960/19
Провадження № 22-ц/4808/511/19
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

04 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Рона», Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління реєстраційних процедур Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Лілії Андріївни, приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчака Олега Володимировича про визнання договорів недійсними, визнання свідоцтв недійсними, визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2019 року під головуванням судді Антоняка Т.М. в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1, та ОСОБА_2. звернулися в суд із даним позовом, посилаючись на те, що посадовими особами ТзОВ «Компанія «Рона» , ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_6, ОСОБА_7, було вчинено ряд шахрайських дій щодо укладення іпотечних договорів щодо неіснуючих об'єктів нерухомого майна, за сприяння державних реєстраторів, технічних інвентаризаторів, приватних нотаріусів, внаслідок чого ТзОВ «Компанія «Рона» було видано валютні кредити у особливо великому розмірі, які також забезпечені і за рахунок осіб, яке існувало насправді, що призвело до покладення всього тягаря обов'язків із забезпеченням нерухомого мана саме на позивача.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу в якій зазначають, що ухвала є незаконною.

Апелянти вважає, що суд першої інстанції помилково застосував послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 року, оскільки , правовідносини у справах не є тотожними, а отже правові висновки, що викладені у цій постанові, не можуть застосовуватись у межах спору

Апелянти вказують, що ОСОБА_2 ніколи не була підприємцем та не діє як представник юридичної особи, а діє як фізична особа, власник майна на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1. ОСОБА_1 хоча і має статус підприємця, але не захищає свої порушені права як підприємця, а захищає свої порушені права як власника. ОСОБА_2 ніколи не була стороною оскаржуваного іпотечного договору, так само, як і не була стороною кредитного договору, забезпеченого цим іпотечним договором.

Апелянти зазначають, що норми процесуальних законів господарського та цивільного судочинства не містять обмежень щодо участі у справах позовного провадження у якості сторін як юридичних, так і фізичних осіб.

Апелянти вважають, що дані відносини не виникли із господарської діяльності позивачів та не спрямовані на захист такої господарської діяльності, оскільки метою подання позову є захист права власності позивачів. Зазначають що дана справа є більш характерною саме для цивільного судочинства, оскільки позивачами є фізичні особи, які не є суб'єктами господарювання.

Апелянти посилаються на ст. 553 ЦК України у якій зазначено що договір іпотеки за своїм правовим статусом не може бути господарським договором, оскільки є додатковим, акцесорним, таким, що забезпечує виконання основного договору.

Апелянти вважають, що господарське судочинство не передбачає можливості подання позовів фізичними особами. Тому постановлена ухвала є незаконною, судом не було враховано всі пред'явлені позовні вимоги.

Просять скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Сторони в засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце слухання справи, тому апеляційна скарга розглянута без їх участі.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Судом встановлено, що предметом судового розгляду у даній справі є позовні вимоги про визнання недійсним іпотечного договору №1.14-16/17/1-14 (без видачі заставної), що укладений 12.09.2015 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В. за реєстровим номером 1525, зі змінами та доповненнями, що внесені Додатковим договором про внесення змін та доповнень №1 від 23.01.2015 року до іпотечного договору №1.14-16/17/1-14 (без видачі заставної) від 12.09.2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В. за реєстровим номером 97, Додатковою угодою №2 від 10.07.2015 року до іпотечного договору №1.14-16/17/1-16 (без видачі заставної) від 12.09.2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Івано- Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В. за реєстровим номером 1141, а також визнання протиправними дії приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчака Олега Володимировича щодо посвідчення цих договорів; визнання недійсним іпотечного договору №1.14-16/17/1-16 (без видачі заставної), що укладений 29.10.2014 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстровим номером 1702, зі змінами та доповненнями, що внесені Додатковим договором про внесення змін та доповнень №1 від 22.01.2015 року до іпотечного договору №1.14-16/17/1-16 (без видачі заставної) від 25.10.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстровим номером 76 та Договір про внесення змін і доповнень від 26.06.2015 року до іпотечного договору №1.14- 16/17/1-16 (без видачі заставної) від 25.10.2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Л. А. за реєстровим номером 799, а також визнання протиправними дії приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Слободян Лілії Андріївни щодо посвідчення цих договорів.

Вказані іпотечні договори було укладено на виконання зобов'язань ТОВ «Компанія Рона» за Генеральним договором №ЮР/1.14-17 від 26 лютого 2014 року(з додатковими угодами та додатками), який укладено між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «Компанія Рона», тобто між двома юридичними особами.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовна заява не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

За змістом пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

У спірних правовідносинах між сторонами наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов'язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 ГПК України

Положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України не пов'язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та або фізичні особи-підприємці, з об'єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов'язанням.

Вищевказану правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), яка є обов'язковою для застосування судами нижчих інстанцій.

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у даній справі є правильний.

Ухвала суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 18 лютого 2019 року без змін.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту підписання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 08 квітня 2019 року

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк