Справа №568/1391/18
Провадження №2/568/335/19
03 квітня 2019 р. м.Радивилів
Радивилівський районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Панчука М.В.,
за участі секретаря судового засідання Саган В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Радивилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Радивилівська міська рада Рівненської області (відділ реєстрації фізичних осіб), про визнання особи такою, що втратила право користуваня житловим приміщенням,
у Радивилівський районний суд Рівненської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Радивилівський районний сектор Управління державної міграційної служби України, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона є власником житла, що за адресою АДРЕСА_1. В даному будинку, крім неї зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який в житловому будинку фактично не проживає і не проживав. Оскільки останній не проживає у вказаному житловому будинку, просить позовні вимоги задовольнити, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по вул.О.Невського, 5/19, м.Радивилів, Рівненської області.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений, відзиву на позов не направляв.
Представник третьої особи на розгляд справи не з'явився, у заяві до суду просять справу розглядати без участі їхнього представника.
У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання, та від якого не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлені, відзиву на позов на подано, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за наявними у справі доказами (у заочному порядку).
Ухвалою суду від 11.10.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Інших процесуальних дій не вчинялося.
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показала, що вона є сусідкою позивачки, проживає в будинку у якому знаходиться квартира позивачки 28 років. Пояснила, що ніколи не бачила відповідача ОСОБА_2. Крім того, свідок пояснила, що після смерті чоловіка позивачки, остання проживає у приватному будинку, а в квартирі уже близько двох років взагалі ніхто не проживає. Свідок засвідчила той факт, що відповідач не проживає і не проживав у квартирі за адресою вул.О.Невського, 5/19, м.Радивилів, Рівненської області.
Суд, заслухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав.
Із свідоцтва про право власноті на нерухоме майно ідентифікаційний номер 28666233 від 27.10.2014 року (а.с. 6), вбачається, що власником квартири по вул.О.Невського, 5/19, м.Радивилів, Рівненської області є ОСОБА_1.
Згідно актів складених 26.09.2018 р., 18.09.2018 року (а.с. 3, 4), встановлено факт відсутності та не проживання ОСОБА_2 за адресою вул. О.Невського, 5/19, м. Радивилів, Рівненської області.
Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у житлових правовідносинах та предметом спору є право на проживання у житловому будинку, вважаючи за необхідне визнати особу такою, що втратила право на користування житловим будинком, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.
Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своє сім'ї, інших осіб.
Згідно положень ст.391ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності з пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Крім того, у пункті №3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано про те, що ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст.214ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_2 зареєстровані та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, у відповідності з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», наслідком визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття її з реєстрації місця проживання.
Таким чином суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі безпосередньо досліджених наявних у справі доказів, вважає, що відповідач ОСОБА_2, як наймач жилого приміщення, втратив право на його користування, у зв'язку з відсутністю за місцем постійного проживання понад шість місяців без поважних причин.
Як вбачається із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки сплаченого судового збору, що становить 704 грн. 80коп.
Керуючись ст.ст.12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Радивилівський районний суд Рівненської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 05.04.2019 року.

Суддя М.В. Панчук