КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/18476/16-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/1321/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану через представника ОСОБА_5, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О.О., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_4, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

у/н справи № 752/18476/16-ц № а/п 22-ц/824/1321/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у листопаді 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № BL8894 від 17.09.2008 в розмірі 202 476, 76 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні 53 500 доларів США, посилаючись на те, що позичальник за кредитним договором не виконав свої зобов'язання належним чином, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, що встановлено рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31.07.2013, відповідно до якого з ОСОБА_4 та ТОВ «Про-Майстер» стягнуто суму заборгованості в розмірі 1 618 394,34 грн.

Ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання від 15.08.2017 до участі у справі залучено як третю особу Службу у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.05.2018 позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - кв. 69, загальною площею 72,10 кв.м., житловою площею 41,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3 шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні 53 500 доларів США, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Універсал Банк» за Генеральною угодою № ВL 8894 від 17.09.2008, яка станом на 03.06.2014 становить по тілу кредиту - 163 108, 95 доларів США; за відсотками - 35 865, 53 доларів США; по пені 3 501, 98 доларів США. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги на те, що у наданому позивачем витягу з Державного реєстру іпотек від 17.09.2008 відсутня інформація про іпотекодержателя за договором іпотеки від 17.09.2008.Оскільки позивач не здійснив держреєстрації договору іпотеки у Державному реєстрі іпотек та такі дані не внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відсутні підстави здійснювати стягнення за договором іпотеки.Крім того, суд неправильно установив обставини щодо прав дітей, зареєстрованих у спірній квартирі.Вважає, що позивач не має право вимагати звернення стягнення на квартиру, яка є предметом договору іпотеки без попереднього дозволу органу опіки та піклування, отриманого в установленому порядку, а такий дозвіл відсутній.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_8 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, зазначивши про те, що на час укладення договору іпотеки у квартирі, яка є предметом іпотеки була зареєстрована та проживала лише ОСОБА_3. Інші особи були зареєстровані у дану квартиру з порушенням умов іпотечного договору, без згоди іпотекодержателя. Крім того договір іпотеки посвідчений нотаріально та зареєстрований у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. При цьому зазначив, що ОСОБА_4 має невиконані кредитні зобов`язання і перед іншими банками та банк мав контролювати виконання позичальником умов договору щодо своєчасного погашення кредиту.

Представник позивача ОСОБА_8 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.09.2008 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL 8894, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні послуги в рамках ліміту 165 460 доларів США, а останній зобов'язався повернути використаний ліміт та сплатити плату за користування ним не пізніше 31 серпня 2028 року.

17.09.2008 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду (індивідуальну угоду) № ВL 8894 /К-1 до генерального договору № ВL 8894, згідно якої банк зобов'язався встановити позичальнику кредитну лінію в сумі 165 460 доларів США, а останній зобов'язався повернути всю суму кредиту не пізніше 31.08.2009.

Згідно з п. 3.2 додаткової угоди № ВL 8894 /К-1 сторони домовилися, якщо банком та/або позичальником не пізніше ніж за п'ять робочих днів дати закінчення строку дії ліміту, не буде надіслано один одному повідомлення про незгоду будь-якої із сторін на автоматичне продовження строку дії ліміту кредитної лінії, він вважається автоматично подовженим на наступні 12 календарних місяців.

Відповідно до п. 5.1 додаткової угоди № ВL 8894 /К-1 встановлено процентну ставку в розмірі 16,45 % річних.

Згідно заяви на видачу готівки від 17 вересня 2008 року ОСОБА_4 отримав від ПАТ «Універсал Банк» кошти за Генеральним договором № ВL 8894 та додатковою угодою № ВL 8894 /К-1.

17 вересня 2008 року ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Про-майстер» було укладено договір поруки № ВL 8894-П1, відповідно до якого ТОВ «Про-майстер» зобов'язалося відповідати перед ПАТ «Універсал Банк» за невиконання ОСОБА_4 його зобов'язань за генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL 8894 та додатковою угодою № ВL 8894/К-1 до нього.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.09.2008 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до якого для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов'язань за основним договором іпотекодавець передала в іпотеку банку квартиру № 69, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, буд. 6.

За рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31.07.2013, яке змінено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2014 з ОСОБА_4 стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за Генеральним договором ВL 8894 від 17.09.2008 у сумі 1 611 305, 27 грн, проте рішення суду боржником не виконане.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 03.06.2014 заборгованість ОСОБА_4 за Генеральною угодою № ВL 8894 становить 202 476, 46 доларів США, що на день здійснення розрахунку за курсом НБУ становить 2 395 966, 11 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 163 108, 95 доларів США; заборгованість по відсотках - 35 865, 53 доларів США; заборгованість по пені 3 501, 98 доларів США.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості квартири за адресою: АДРЕСА_1 ринкова вартість даного нерухомого майна станом на 14.08.2016 становить 53 500 доларів США.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна, ОСОБА_3 є власником іншого нерухомого майна на підставі договору дарування від 09.02.2001.

Відповідно до довідки про склад сім'ї в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 - власник, її донька - ОСОБА_9, та її онук - ОСОБА_10, 2004 року народження.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зареєстровані у спірній квартирі з 30.07.2009.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник порушив умови кредитного договору та не погасив заборгованість навіть на виконання рішення суду, а обмеження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 розмір заборгованості за кредитним договором, в погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки, а також вартість квартири, яка визначена відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості квартири не оспорює, відтак рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється. Колегія суддів не знаходить правових підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги.

Заявник вважає, що суд не мав підстав для звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки у квартирі, яка є предметом іпотеки зареєстрований та проживає його неповнолітній син.

Разом з тим, за матеріалами справи встановлено, що на час укладення кредитного договору та договору іпотеки у квартирі, яка передана в іпотеку була зареєстрована лише іпотекодавець ОСОБА_3.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 17.09.2008, поданої приватному нотаріусу при посвідченні договору іпотеки остання стверджувала, що квартира, яка передається в іпотеку є її особистою власністю (а.с. 31). Про право користування квартирою інших осіб іпотекодавець також не зазначала.

Представник апелянта зазначив, що ОСОБА_4 разом з дружиною та неповнолітнім сином проживали у м. Бровари, а надалі продали житло, у якому проживали. ОСОБА_9 та неповнолітній ОСОБА_10 за згодою ОСОБА_3 були зареєстровані у квартиру, яка є предметом іпотеки. Будь - яких пояснень про те, чому саме зазначені особи були зареєстровані у квартиру, яка є предметом іпотеки (відсутність іншого місця проживання тощо) представник ОСОБА_4 не надав.

Згідно з п. 2.4.4 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язаний не надавати дозвіл на реєстрацію/прописку в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотеко держателя.

У порушення умов договору іпотеки ОСОБА_3 без згоди іпотекодержателя надала дозвіл на реєстрацію у квартирі, яка є предметом іпотеки своєї доньки - ОСОБА_9 та онука ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та з 30.07.2009 зазначені особи зареєстровані у спірній квартирі.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 належить на праві власності квартира АДРЕСА_4. ОСОБА_3 також є власником 1/2 частини квартири на підставі договору дарування від 09.02.2001.

Відповідно до положень частини 3 та частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки і піклування. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів).

Оскільки донька відповідачки - ОСОБА_9 разом з неповнолітнім ОСОБА_10 зареєстровані у спірну квартиру 30.07.2009 без згоди іпотекодержателя, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач порушила умови договору іпотеки.

Враховуючи, що у батька неповнолітнього ОСОБА_10 є у власності житлове приміщення, так само як і у відповідача є у власності інше житлове приміщення, доводи апеляційної скарги про те, що стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки порушує права неповнолітнього ОСОБА_10 колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки суд має отримати дозвіл органу опіки і піклування не грунтуються на вимогах закону. Ні нормам цивільного законодавства, ні Законом України «Про іпотеку» отримання такого дозволу при вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки не передбачено.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру іпотек іпотекодавцем квартири АДРЕСА_1 вказано ОСОБА_3, а іпотекодержателем - ВАТ «Універсал Банк», а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив особу, яка є іпотекодержателем суперечать матеріалам справи.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 16.01.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик