КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року

м. Київ

справа № 369/4308/14-ц

провадження № 22-ц/824/1066/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Булах А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2017 року у складі судді Пінкевич Н.С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 рокупредставник ПАТ КБ «Актив-Банк» Завалко С.І.подав до суду позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ПАТ КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №46.1.07/ІЖ-1 від 27 грудня 2007 року. За умовами даного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 2 904 000,00 грн. на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності, зі сплатою відсотків у розмірі 14% річних та щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,16% від суми кредиту, а позичальник зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути позивачу кредит і сплатити проценти за його користування в порядку і на умовах, що передбачені кредитним договором.

В якості забезпечення виконання умов кредитного договору 27 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки площею 0,2280 га (кадастровий номер НОМЕР_1), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначав, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 3 778 319,42 грн.

Посилався на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2012 року з відповідача стягнуто вказану заборгованість за кредитним договором, але рішення суду на день подачі позову не виконано.

Ураховуючи вищенаведене, представник позивача просив суд у рахунок часткового погашення заборгованості відповідача за кредитним договором №46.1.07/ІЖ-1 від 27 грудня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2280 га, кадастровий номер НОМЕР_1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та визначити спосіб звернення стягнення на нерухоме майно шляхом набуття права власності на нерухоме майно за ціною у загальному розмірі 2 032 018,00 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2014 року позов ПАТ КБ «Актив-Банк» задоволено повністю.

У жовтні 2017 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2017 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2014 року скасовано та призначено справу до розгляду.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про залученняйого як правонаступника позивача у даній справі.

Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року ОСОБА_1 залучено в якості належного позивача по справі.

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду уточнення до позовної заяви, де зазначив, що іпотекодержатель має право обирати спосіб звернення стягнення на іпотечне майно у разі порушення боржником умов кредитного договору. Тому просив суд у рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором № 46.1.07/ІЖ-1 від 27 грудня 2007 року в розмірі 3 780 139,42 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі покупцю, від імені іпотекодержателя ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу за ціною не нижче початкової ціни продажу, визначеної на підставі оцінки. Також просив надати ОСОБА_1 право на проведення усіх необхідних дій, пов'язаних із реалізацією предмету іпотеки, у тому числі, але не виключено на виготовлення та отримання оригіналів, дублікатів, копій правовстановлюючих документів, технічної документації на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням судупершої інстанції, 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення і прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вважає, що рішення суду ухвалене з неповним з'ясуванням обставин справи, неправильною оцінкою наданих доказів і встановлених юридичних фактів, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені за рішенням суду прямо передбачене в статтях 38 та 39 Закону України «Про іпотеку», де зауважено, що будь-яке окреме уповноваження іпотекодавця для цього не потрібне. Відтак, уважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не звернув уваги на висновки Пленуму ВСУ, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Окрім того, просив розглянути клопотання про проведення судово-будівельної експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2018 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, апеляційне провадження зупинено, матеріали цивільної справи направлено в КНДІСЕ для проведення експертизи.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд міста Києва.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (пункт шостий статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 суддів Апеляційного суду міста Києва переведено на посади суддів до Київського апеляційного суду.

Згідно повідомлення, опублікованого в газеті «Голос України», з 3 жовтня 2018 року свою процесуальну діяльність розпочав Київський апеляційний суд.

03 грудня 2018 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки разом із висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 30 листопада 2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року прийнято справу до провадження Київського апеляційного судута поновлено апеляційне провадження.

Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права на продаж предмету іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а позивачем не надано будь-яких доказів про те, що він позбавлений можливості з вини відповідача реалізувати своє право.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що між Відкритим акціонерним товариством «КБ «Актив-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 46.1.07/ІЖ-1 від 27 грудня 2007 року.

Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачеві кредит у сумі 2 904 000 грн. на купівлю домоволодіння та земельної ділянки на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності, а позичальник, в свою чергу, зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути позивачу кредит і сплатити проценти за його користування в порядку і на умовах, що передбачені кредитним договором.

Договором встановлений розмір процентної ставки за користування кредитним коштами, а саме процентна ставка по кредиту встановлена у розмірі 14% річних та комісія за обслуговування кредиту 0,16% щомісячно на суму кредиту.

У п. 2.2 договору визначений обов'язок банку надати позичальнику кредит.

П.п. 2.3, 2.4, 3.3 договору встановлено, що позичальник зобов'язується забезпечити повернення одержаної суми кредитів. Позичальник, також зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, і повернути позивачу суму кредиту в повному обсязі та сплатити процентні за його користування в порядку та у строки, що передбачені кредитним договором, вказані обов'язки позичальника зазначені у пунктах 3.3 Кредитного договору.

Позивач належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, надавши ОСОБА_2 обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі - у розмірі 2 904 000 грн.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 3 778 319,42 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 780 139,42 грн.

Відомості щодо виконання вказаного рішення у матеріалах справи відсутні.

Судом також установлено, що 18 вересня 2017 року між ПАТ «Актив-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №30-UA-EA-2017-08-08-000090-b про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги. За даним договором право вимоги за кредитним договором № 46.1.07/ІЖ-1, укладеним 27 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «КБ «Актив-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_2, відступлено новому кредитору.

Того ж дня між ПАТ «Актив-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав за Договором іпотеки від 27 грудня 2007 року, укладеним між ВАТ «КБ «Актив-Банк» і ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Біккінеєвою І.А. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В.

Про відступлення права вимоги за договорами ОСОБА_2 було повідомлено шляхом направлення відповідного листа.

Відомості про зміну іпотекодержателя були внесені у відповідний реєстр, що підтверджено витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №97607945 від 18 вересня 2017 року, №97611148 від 18 вересня 2017 року, №97622761 від 18 вересня 2017 року, №97617872 від 18 вересня 2017 року.

Згідно вимог ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Згідно статті 526 ЦПК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В силу приписів статті 36 Закону України &qual;Про іпотеку&qufo; сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно до частини першої статті 38 вказаного Закону, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Отже, згідно з приписами статей 33, 36, 37, 39 Закону України &qu-s;Про іпотеку&qunt; законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, який визначений у Договорі іпотеки за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Аналогічні положення щодо можливості судового і позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки містить іпотечний договір, укладений між сторонами.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, пунктом 3.2 Договору Іпотеки встановлено, що іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо забезпечене іпотекою зобов'язання в повному обсязі не буде виконано у строки та в обсязі, зазначені у Кредитному договорі.

Пунктом 4.2 вказаного іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя у разі невиконання іпотекодавцем у встановлений строк вимог Кредитного договору, звернути стягнення на предмет іпотеки: 1). на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду, та реалізувати його за своїм вибором через прилюдні торги або шляхом самостійного продажу будь-якій особі покупцеві; шляхом залишення предмета іпотеки іпотекодержателем за собою у власність в рахунок погашення (часткового погашення) вимог по Кредитному договору, 2). звернути стягнення на предмет іпотеки до настання строку погашення кредиту у випадку: неналежного виконання іпотекодавцем вимог цього договору; дострокового розірвання Кредитного договору або дострокового витребування коштів, наданих по кредитному договору; прострочки сплати процентів за користування коштами, наданими по Кредитному договору.

Отже, умовами іпотечного договору сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, вирішили всі його умови, у тому числі питання щодо позасудового врегулювання спору.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, який визначений у Договорі іпотеки, за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Обрання певного способу правового захисту є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист у порядку, передбаченому законом чи договором.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, ОСОБА_1 обрав спосіб захисту порушених прав кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою, який відповідно до умов Договору Іпотеки визначений як позасудовий, та просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі покупцю, від свого імені, як іпотекодержателя, а отже колегія суддів уважає, що позивач не мав достатніх правових підстав для звернення до суду за захистом свого інтересу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права на продаж від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, оскільки обраний ОСОБА_1 спосіб врегулювання спору є позасудовим.

Водночас, позивач не позбавлений можливості відповідно до статей 38, 39 Закону України &quy:;Про іпотеку&qun"; звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж той, що визначений Договором іпотеки.

Виходячи з того, що іпотекодержатель має право на продаж предмета іпотеки від свого імені лише в позасудовому порядку, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють відносини між сторонами, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 15 січня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай