КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5845/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 365/321/18

04 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката КрапівцевоїОлени Олександрівни на рішення Згурівського районного суду Київської області від 23 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Хижного Р.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

29 травня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Згурівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_5 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-заяву № б/н від 25.05.2012 року та отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Вказувало, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладення договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом станом на 02 травня 2018 року на загальну суму 16 294,36 грн., з яких: 1993,87 грн. - тіло кредиту, 643,71 грн. - відсотки за користування кредитом, 12 404,67 грн. - пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 752,11 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 1 762,00 грн.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 09 серпня 2018 року у зв"язку зі смертю боржника ОСОБА_5 до участі у справі в якості правонаступників залучено його спадкоємців ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 23 січня 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 лютого 2012 року відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвокат Крапівцева Олена Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Згурівського районного суду Київської області від 23 січня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції невірно визначено правовідносини, що склались між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначала що, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом, суд першої інстанції не врахував, що між банком та ОСОБА_5 25.05.2012 року було укладено договір про надання банківських послуг, згідно якого він отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_5 неналежним чином виконував умови договору у зв"язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 16 294, 36 грн., яку він в добровільному порядку не сплачує. 11.12.2015 року ОСОБА_5 помер, його правонаступниками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову банку, суд першої інстанції не з'ясував чи наявне після смерті боржника спадкове майно, чи є особи, які фактично прийняли спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не зробив запит до органу місцевого самоврядування стосовно реєстрації та проживання позичальника на момент смерті.

Вказувала на те, що суд безпідставно стягнув з позивача на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., оскільки обсяг матеріалів справи не є значним і справа не відноситься до справ значної складності, розрахунку з чого складаються витрати на правову допомогу у заявленому розмірі та за які дії нараховувалася вказана сума матеріали справи не містять, тому суд був позбавлений можливості визначити обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та розмір витрат на правову допомогу, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Штронда АнтонМихайлович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 в судове засідання не з"явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції послався на те, що 25 травня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено договір б/н на обслуговування зарплатного карткового рахунку, згідно якого останній отримав зарплатну картку. На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору позивач не надав до суду письмового кредитного договору та анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана особисто ОСОБА_5 та містить відомості про надання йому кредитних послуг та вручення платіжної картки кредитки «Універсальна». За даних обставин суд вважав, що кредитний договір не є укладеним (не відбувся), оскільки відсутнє погодження сторін, зокрема позичальника, з усіма істотними умовами кредитного договору, не підтверджено акцепту саме на укладення кредитного договору.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не ґрунтується на дійсних обставинах справи, нормах матеріального та процесуального права та досліджених судом доказах, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

У відповідності до ст. 76 ч. 1 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 25 травня 2012 року ОСОБА_5 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що свідчить про укладення між ним та банком договору б/н від 25.05.2012 року та отриманнякредиту у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним позивачем було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором від 25.05.2012 року (а.с. 4-5), копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 6), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 7), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 8-22), виписку по карткам ОСОБА_5 за період з 01.05.2012 по 02.11.2018 (а.с. 158), фото позичальника з карткою (а.с. 160), довідку про видачу ОСОБА_5 кредитних карток (а.с. 161), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_5 (а.с. 162).

З анкети-заяви від 25 травня 2012 року вбачається, що ОСОБА_5 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій виявив бажання оформити на своє ім'я зарплатну картку.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 02.11.2018 року, ОСОБА_5 згідно кредитного договору б/н від 25.05.2012 року отримав картки № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 03.2016 року.

Відповідно до умов пункту 2.1.1.2.1 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на п'ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на такий же термін (а.с. 16).

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 17 зворот).

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни(а.с. 17 зворот).

Згідно з пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг на боргові зобов'язання за кредитом і овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо не передбачено п. 2.1.1.12.13. (а.с. 18 зворот).

З наявної в матеріалах справи виписки по рахунку ОСОБА_5 за період з 01.05.2012 року по 02.11.2018 року вбачається, що він користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості.

Аналізуючи встановлені обставини у справі та надані докази у сукупності, колегія суддів вважає, що всупереч вимогам статей 89, 264 ЦПК України, суд першої інстанції не встановив дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин, не застосував норми матеріального права, якими вони регулюються та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження укладення між сторонами договору кредиту та отримання ОСОБА_5 кредитних карток, а тому доводи апеляційної скарги про неправильність таких висновків суду є обгрунтованими.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер.

Згідно вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина за заповітом від 12.01.2012 року на земельну ділянку площею 2,5980 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жуківської сільської ради, Згурівського району, Київської області. Спадкоємцями за цим заповітом є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках кожна. Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Згурівського нотаріального округу Київської області Ківало Іриною Володимирівною.

Відповідно доч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

З наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.05.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_5 вбачається, що станом на 31.05.2015 року у ОСОБА_5 була відсутня заборгованість за договором від 25.05.2012 року.

З розрахунку заборгованості за ним договором станом на 02.05.2018 року вбачається, що 12.05.2016 року, тобто вже після смерті ОСОБА_5, було здійснено витрати кредитних коштів у розмірі 1993,87 грн., у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 16 294,36 грн., з яких: 1993,87 грн. - тіло кредиту, 643,71 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, 12 404,67 грн. - нарахована пеня, 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 752,11 грн. - штраф (процентна складова).

Спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину, та несуть зобов'язання погасити заборгованість по тілу кредиту, нарахованих відсотках і неустойки тільки в тому випадку, якщо вказана заборгованість виникла за життя позичальника, а інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Враховуючи, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, за життя у ОСОБА_5 була відсутня заборгованість за договором від 25.05.2012 року, і виникла, згідно розрахунку, лише через шість місяців після його смерті, та що саме на вказану заборгованість позивачем нараховані відсотки, пеня та штрафи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3, як спадкоємців позичальника ОСОБА_5, на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 25.05.2012 року, а тому у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ПриватБанк» слід відмовити.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув з банку на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., оскільки обсяг матеріалів справи не є значним і справа не відноситься до справ значної складності, розрахунку з чого складаються витрати на правову допомогу у заявленому розмірі та за які послуги нараховувалася вказана сума, матеріали справи не містять, а тому суд був позбавлений можливості визначити обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та розмір витрат на правову допомогу, в зв'язку з чим були відсутні правові підстави для задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених відповідачем ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу вона подала до суду такі докази: договір про надання правової допомоги від 10 жовтня 2018 року, укладений між нею та адвокатом Фумельовим Іллею Олександровичем, детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) від 11.10.2018 року, ксерокопію квитанції до прибуткового касового ордера № 11 від 10.10.2018 року на суму 2 500,00 грн., ксерокопію квитанції до прибуткового касового ордера № 20 від 14.12.2018 року на суму 2 500,00 грн., доповнення до договору про надання правової допомоги від 10.10.2018 року, укладене між ОСОБА_4 та Фумельовим І.О. від 14.12.2018 року.

Відповідно до п. 1.1. договору про надання правової допомоги від 10.10.2018 року клієнт ОСОБА_4 доручає, а адвокат бере на себе зобов'язання надати клієнту необхідну правову допомогу з метою захисту і представництва прав та законних інтересів клієнта у справі № 365/321/18 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4. ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Послуги по даному договору надаються клієнту шляхом усного та письмового консультування з юридичних питань по справі, складання відзиву на позов (п. 1.2. договору).

Вартість послуг встановлюється у додатках до цього договору (п. 5.1 договору).

Згідно детального опису виконаних робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги клієнту ОСОБА_4, за консультування по справі, вивчення та підбір судової практики розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 350 грн., час витрачений адвокатом на виконання цієї роботи - 1 год. 30 хв.; за складання процесуальних документів по справі (відзиву на позовні вимоги) витрати становлять 2 150 грн., час витрачений адвокатом на складення відзиву - 4 год. Загальна сума, сплачена клієнтом адвокату за надані послуги, становить 2500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 11 від 10.10.2018 року на суму 2 500,00 грн.

Крім того, 14.12.2018 року між ОСОБА_4 та адвокатом Фумельовим І.О. було укладено доповнення до договору про надання правової допомоги від 10.10.2018 року, відповідно до якого, п.1.2 договору доповнено наступними положеннями:

1. Послуги по даному договору надаються клієнту шляхом складання заперечень на відповідь на відзив.

2. За складання заперечень на відповідь на відзив клієнт зобов"язується сплатити 2 500,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2018 року представником відповідачки було складено заперечення на відповідь на відзив, які подані до суду 17.12.2018 року. За вказані послуги ОСОБА_4 було сплачено 2 500,00 грн., що підтверджується квитанцію до прибуткового касового ордера № 20 від 14.12.2018 року.

З огляду на зазначене, з урахуванням того, що позивачу відмовлено у задоволенні його позовних вимог повністю, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача АТ КБ ПриватБанк" на користь відповідачки ОСОБА_4 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Враховуючи все вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Згурівського районного суду Київської області від 23 січня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав їх недоведеності. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 526,530,610,612,634,1054,1218,1282 ЦК України, ст.ст. 76,77,81, 89,133,137,141, 263, 264, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України,суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Крапівцевої Олени Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 23 січня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 квітня2019 року.

Головуючий: Судді: