Єдиний унікальний номер 234/333/19 Номер провадження 22-ц/804/940/19
Головуючий у 1-ій інстанції Костюков Д.Г. Єдиний унікальний номер 234/333/19
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/940/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Будулуци М.С., Новікової Г.В.,

за участю секретаря Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 січня 2019 року цивільну справу № 234/333/19 за заявою ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 (головуючий в 1 інстанції суддя Костюков Д.Г.),

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою, у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, про видачу обмежувального припису та просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме заборонити йому на строк в шість місяців перебувати в місті спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 від якого вони мають спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18. Рішенням Краматорського міського суду від 06.09.2018 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишився проживати разом з заявницею та дітьми. Вказувала, що ОСОБА_3 систематично допускає психологічне насильство стосовно неї та дітей, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів та 19.10.2018 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Однак вжиті заходи не дали результату, останній продовжує вчиняти психологічне насильство стосовно неї та їх дітей, тому просить видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_3 перебувати в місті їх спільного проживання на строк шість місяців.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 січня 2019 року заяву ОСОБА_4 було задоволено частково. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк два місяця. Встановлено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 - заборона перебувати в місці спільного проживання за адресою АДРЕСА_1.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у видачі обмежувального припису В обґрунтування зазначив, що ані психологічного, ані фізичного насильства над колишньою дружиною та дітьми він не вчиняв. На її звернення до Краматорського МВ поліції заявниці було надано відповідь про відмову вносити її заяви до ЄДРСР за відсутності складу правопорушень. Постанова суду про притягнення до адміністративної відповідальності від 19.10.2018 року, на яку посилається заявниця, необґрунтована. Зауважує, що інше наявне у нього житло, не придатне для проживання. Вважає, що у такий спосіб заявниця фактично намагається вирішити на свою користь спір про поділ спільного майна подружжя, якій існує між ними.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_10 доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені вимог.

Інші особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами і надав їм належну оцінку.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до статті 350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.(ч.2) Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. (ч.4)

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що заявниця ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 12.02.2000 року, який було розірвано рішенням Краматорського міського суду від 06.09.2018 року.

Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_9 ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_13 ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_13 ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_13.

Після розірвання шлюбу сторони продовжують мешкати за адресою АДРЕСА_1.

З наданої Краматорським ВП ГУНП в Донецькій області інформації від 13.12.2018 року убачається, що згідно відомостей ІІПС «Армор» ГУНП в Донецькій області у період часу з 01.01.2017 року ОСОБА_4 12 разів зверталася до Краматорського відділу поліції з приводу протиправної поведінки ОСОБА_3 За результатами проведених перевірок заявницю проінформовано листами.

Відповідно до листів за підписом начальника Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області на ім'я ОСОБА_4 від 08.12.17р №31775301/02-2017; від 26.01.2018р № 118; від 09.07.2018р №11166/301/02-2018; від 26.12.2018р №21171/70/18 після проведення перевірки за зверненнями з ОСОБА_3 проведено профілактичні бесіди щодо неприпустимості скоєння протиправних дій та заявницю повідомлено про відсутність ознак кримінального правопорушення.

Згідно із постановою Краматорського міського суду від 19.10.2018 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за застосування домашнього насильства психологічного характеру стосовно неповнолітнього ОСОБА_6 за частиною 1 ст. 173-2 КУпАП.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами.

За таких обставин, на підставі дослідження наданих заявником доказів, суд першої інстанції виходив з того, що доводи заявниці знайшли своє часткове підтвердження, та дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для застосування до ОСОБА_3 заходів тимчасового обмеження його прав у вигляді заборони перебувати в місці спільного проживання і видав обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк два місяця.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги оскільки згідно із частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заходи спрямовані на захист потерпілих від насильства вживаються не після притягнення кривдника до відповідальності, а на підставі звернення постраждалої особи, стосовно якої існує реальна загроза вчинення насильства у сім'ї.

З матеріалів справи убачається наявність конфлікту між подружжям, що мало наслідком неодноразові звернення заявниці із заявами про вчинення іншою стороною кримінального правопорушення, та факту притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за застосування домашнього насильства психологічного характеру стосовно неповнолітнього ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відсутність бажання примирення у сторін, дають суду підстави дійти висновку про наявність ризиків, щодо повторного вчинення домашнього насильства, зокрема за місцем їх спільного проживання та за місцем реєстрації заявника.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо безпідставності притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 173-2 КУпАП оскільки відповідно до ч 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Краматорського міського суду від 19.10.2018 року встановлено випадок домашнього насильства відносно неповнолітньої дитини та винність ОСОБА_3 у скоєнні правопорушення передбаченого 1 ст. 173-2 КУпАП і притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили та на час розгляду справи не скасована.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності між сторонами спору щодо розподілу спільного майна подружжя, оскільки це є окремим предметом судового розгляду. Щодо порушення права на житло апеляційний суд зазначає, що апелянтом не надано будь-яких доказів, що інше наявне в його особистій приватній власності житло ні є придатним для проживання. Зазначений судом в обмежувальному приписі захід тимчасового обмеження прав кривдника відповідає положенням Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З матеріалів справи убачається, що судовим рішенням встановлено обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк два місяця, які на час розгляду справи сплинули.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, є фактично тотожними доводам викладених у запереченні на позов та були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

М.С. Будулуца

Г.В. Новікова

Повний текст постанови складено 09 квітня 2019 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян