Провадження № 22-ц/4808/170/19
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю ОСОБА_2 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2018 року під головуванням судді Домбровської Г.В. в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.10.2006 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей: сина: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердому грошовому розмірі по 165 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття та по 100 грн. додаткових витрат, пов'язаних з розвитком розумових здібностей для дитини щомісячно на час навчання у школі та на утримання дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердому грошовому розмірі по 130 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. З часу постановлення судом цього рішення змінилися економічна ситуація, змінилися потреби неповнолітньої дочки ОСОБА_6, яка потребує більше матеріальної допомоги від батьків. Крім того змінилося також матеріальне становище відповідача ОСОБА_3, який на даний час є працевлаштованим в Іспанії, отримує стабільний дохід.

У зв'язку із погіршенням матеріального становища позивачки, яка протягом тривалого часу несе все більших витрат на підтримання фізичного, інтелектуального та культурного розвитку дитини, просила збільшити розмір аліментів з відповідача і стягувати щомісячно по 4 500 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів розпочато з часу набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

З часу набрання рішенням законної сили припинено стягнення аліментів по виконавчому листу №2-3608/2006 р.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення суду є необґрунтованим, внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не дотримані вимоги ч. 1 ст. 182 СК України.

Зокрема, судом не прийнято до уваги, що на його утриманні знаходиться неповнолітній син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також апелянт на даний час не має стабільного доходу, оскільки в 2012 році переніс операцію та проходив курс лікування, внаслідок чого стан його здоров'я погіршився. Укласти довготривалий трудовий договір немає можливості.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що він не маю стабільного достатнього доходу.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначений розмір аліментів в розмірі 3000 грн. є посильним для нього. Судом не звернуто увагу на те, що проведені ним перекази по 50 та 100 євро не здійснювались щомісячно, а тільки один раз в два-три місяці. Судом не було враховано стан його здоров'я та його матеріальний стан.

Просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню та просить стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_6, в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і справедливим, а апеляційна скарга безпідставною. Зазначає, що ОСОБА_3 не надавав їй ніяких коштів по сплаті аліментів на утримання їхньої доньки ОСОБА_6.

Також зазначає, що ОСОБА_3 отримує достатню заробітну плату щоб утримувати свого сина ОСОБА_8 від іншого шлюбу, який був народжений в Іспанії, та може надавати по 150 євро в місяць на утримання та розвиток доньки ОСОБА_6 яка проживає з позивачкою в Україні. Також у відповідача є старший син ОСОБА_9, який є повнолітній і на його утримання відповідач не надавав на протязі 12 років ніяких коштів, хоча син в даний час навчається. Тому вона і надалі утримує двох своїх дітей. Літом 2018 року дочка дуже сильно хворіла і відповідно була витрачена велика сума коштів на її лікування.

На теперішній час роботи вона немає, тому просила стягувати з ОСОБА_3 вказану нею суму аліментів на утримання лише доньки.

Вважає, що суд першої інстанції, правильно і всебічно оцінив всі докази та постановив правильне рішення. В той же час для відповідача ця сума становить менше 1/10 частини його заробітку в місяць.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, які заперечили доводи скарги, пояснення представника апелянта, яка вважає, що рішення є неправильним, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно вимог ст. 141 Сімейного кодексу (далі-СК) України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, який на даний час є повнолітнім та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Неповнолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається в 9-А класі Івано-Франківської "Католицької загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів гімназії святого Василія Великого" і оплачує за навчання 1400 грн. в місяць, що стверджується відповідною довідкою ( а.с.9).

Крім того ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається в 3-Г класі Івано-Франківської державної дитячої художньої школи і оплата за навчання становить 100 грн. в місяць. ( а.с.10), а також в музичній школі.

У виконавчій службі Тлумацького РУЮ знаходиться виконавчий лист та виконавче провадження по стягненню аліментів на дочку ОСОБА_6 від 03.10.2006 року, справа №2-3608-2006, відповідно до якого з відповідача стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі по 130 грн. на утримання неповнолітньої дочки до досягнення нею повноліття. ( а.с.6-7).

Позивачка зазначала що розмір аліментів є незначним та не задовольняє мінімальних потреб дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та збільшуючи розмір аліментів на її користь з ОСОБА_3, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що з часу ухвалення попереднього рішення про стягнення аліментів змінилися обставини (вік дитини, рівень її потреб, економічна ситуація в державі, тощо). Згідно економічних показників в Україні з 2014 року підвищився рівень цін на продукти харчування та комунальні послуги. Також змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню.

Крім того, як зазначено Верховним Судом у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Нормами Сімейного кодексу України передбачено підстави для зміни розміру аліментів, визначених за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Ураховуючи величину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлену чинним на час вирішення спору законодавством, стан здоров'я дитини, яка потребує додаткових матеріальних затрат, а також те, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, суд першої інстанції, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби для дітей у розвитку та їх догляді, дійшов правильного висновку, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти в розмірі по 3 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апелянта про те, що він не має можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач є молодою працездатною людиною, який повинен знати про обов'язок утримувати дітей, надаючи їм необхідну матеріальну допомогу для їх гармонійного розвитку та приймати участь у вихованні дітей. Мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку законодавчо змінюється у бік збільшення, тому визначений судом розмір аліментів, на переконання суду апеляційної інстанції, є правильний. Доводи представника апелянта про те, що відповідач у 2012 році в Іспанії переніс хірургічну операцію, не можуть бути підставою для відмови у стягненні з нього аліментів у більшому розмірі, оскільки він не визнаний інвалідом чи непрацездатним. При цьому апелянт не надав доказів, що отримуваний ним фактичний дохід в Іспанії не дозволяє йому сплачувати аліменти, еквівалентні 3 000 гривень.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 січня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк