Головуючий у 1 інстанції Хацько Н.О. Єдиний унікальний номер 242/74/19
Номер провадження 22-ц/804/1039/19
Доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Мироненко І.П.,

Биліни Т.І.,

секретар Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Селидівського районного суду Донецької області від 22 лютого 2019 року, ухвалене в м.Селидове Донецької області (повний текст рішення складено 22 лютого 2019 року), у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовна заява вмотивована тим, що з 17 лютого 1984 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця». 02 серпня 2016 року була переведена до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» провідним інженером сектору ремонту та механізації відділу колійного господарства. 17 липня 2017 року її було звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. В день звільнення їй було видано трудову книжку, але не виплачено заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 28382,18 гривень. Просила стягнути з відповідача на її користь зазначену суму заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 79314,20 гривень.

Рішенням Селидівського районного суду Донецької області від 22 лютого 2019 року позовна заяву ОСОБА_2 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у сумі 28 382,18 гривень.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Суми, що підлягають стягненню, визначені без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення в межах платежів за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвело до порушення норм матеріального права. Зокрема зазначає, що відповідачем надано висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, з яким вона не погоджується оскільки висновок був зроблений 16 січня 2018 року, а її було звільнено 17 липня 2017 року. Також зазначає, що на час звільнення вона мала рахунок в Банку, тому підприємство мало можливість розрахуватися з нею при звільненні своєчасно, незважаючи на форс-мажорні обставини.

Представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу, зазначив, що рішення в частині відмови в позовних вимогах позивача відповідає закону, є обгрунтованим, і не містить підстав для скасування. Вказував у відзиві на скаргу, що не погоджується із рішенням суду в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів розглянула справу без участі сторін, які були повідомлені про розгляд справи, подали суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

На підставі ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 з 17 лютого 1984 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця». 02 серпня 2016 року позивача переведено до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на посаду провідного інженеру сектору ремонту та механізації відділу колійного господарства.

Згідно з записом № 20 трудової книжки ОСОБА_2 17 липня 2017 року звільнено з займаної посади у зв'язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З апеляційної скарги вбачається, що позивачем рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, тому апеляційний суд відповідно перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині.

Відповідачем рішення не оскаржено взагалі, незважаючи на висловлену у відзиві на скаргу вимогу про скасування рішення і ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Отже, колегія суддів переглядає рішення тільки в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку оскаржує позивач.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що відсутня вина відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку при звільненні, про що свідчать форс-мажорні обставини, які підтверджені науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

На підставі ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

На підставі частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем за період з березня 2017 по 17 липня 2017 року складає 28382,18 гривень.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Зі справи вбачається, що відповідач посилається на об'єктивні причини, зумовлені проведенням зокрема в Донецькій області АТО та на науково-правовий висновок Торгівельно-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, у зв'язку із чим підприємство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з позивачем по заробітній платі.

З пункту 7 Науково-правового висновку від 16 січня 2018 року, на який посилався суд першої інстанції, вбачається, що втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов'язків.

Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов'язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Тому суд, прийнявши до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747св18, відмовив у задоволені позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Такий висновок суду є правильним, враховуючи, що судом було визнано обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Судом першої інстанції судове рішення в частині, що оскаржується, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського районного суду Донецької області від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 05 квітня 2019 року.

Судді Є.Є.Мальцева

Т.І.Биліна

І.П.Мироненко