Справа № 309/2531/18
Провадження по справі 2/305/95/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2019 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

судді - Бліщ О.Б.

секретаря с/з - Вербещука В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі Позивач) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 (далі Відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_3 керуючи своїм автомобілем, грубо порушивши Правила дорожнього руху (не надав перевагу транспортному засобу, що рухався по головній дорозі руху), вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої його автомобілю Shkoda Oktavia A5 1/6l державний реєстраційний номер НОМЕР_1 заподіяні технічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 22166,92 гривні. У добровільному порядку Відповідач кошти відшкодувати не бажає, а тому він змушений звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача завданої матеріальної шкоди. Зазначає, що зіткнення сталося з вини Відповідача, відносно якого працівниками поліції було складено адміністративний протокол за ознаками в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Станом на сьогодні адміністративну справу не розглянуто з причин того, що суд неодноразово повертав матеріали для дооформлення, однак такі належно так і не були оформлені, що унеможливлює на даний час прийняття по ній відповідного рішення, оскільки закінчився строк притягнення Відповідача до адміністративної відповідальності. У зв'язку з наведеним просить стягнути з Відповідача в його користь суму завданої шкоди в розмірі 22366,92 гривні. У зв'язку з тим, що він є пенсіонер, тому судові витрати по справі після розгляду справи просить стягнути з Відповідача, а до вирішення спору по суті відстрочити сплату судового збору.

Сторони в судове засідання не викликались, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. В ухвалі про відкриття провадження у справі від 11.10.2018 Відповідачу був наданий строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, на подачу відзиву на позовну заяву. Рекомендоване повідомлення з ухвалою Рахівського районного суду про відкриття провадження у даній справі від 11.10.2018 року та позовною заявою з доданими до неї документами були вручені ОСОБА_3 24.12.2018 року, отже він повідомлений про відкриття провадження у справі й час та місце розгляду справи належним чином. Відзиву у визначений судом строк Відповідач не надіслав.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що Відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до суду про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, тому, при вирішенні даного спору, суд застосовує такі норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, серед яких пунктом 3 частини 2 зазначеної статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Стаття 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Стаття 1192 ЦК України передбачає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст.ст.12,13,76-83 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен письмово повідомити про це суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, що мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Не підлягають доказуванню обставини, які визнаються учасниками справи, а також обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовною заявою про відшкодування 23366,92 гривні шкоди зазначив, що така була заподіяна з вини Відповідача, оскільки 19 жовтня 2017 року, останній, керуючи своїм автомобілем, грубо порушивши Правила дорожнього руху України, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в ході якої автомобіль Позивача Shkoda Oktavia A5 1/6l, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав технічні пошкодження.

На підтвердження позовних вимог Позивач додав звіт №40/03/2018 від 17.03.2018 року про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Shkoda Oktavia A5 1/6l державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер кузова (VIN)- НОМЕР_2, в якому зазначено вартість відновлювального ремонту (запчастин, лакофарбових матеріалів, ремонтних робіт тощо).

Також, ОСОБА_2 надав технічний паспорт, з якого вбачається, що він є власником легкового автомобіля Комбі-В марки Shkoda Oktavia A5 1/6l, ідентифікаційний номер кузов - НОМЕР_2, чорного кольору. Тобто ОСОБА_2 є належним позивачем та вправі вимагати відшкодування збитків, що були нанесені йому, у тому числі внаслідок пошкодження зазначеного автомобіля.

Однак, ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів того, що 19 жовтня 2017 року дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю Відповідача, доказів спричинення його автомобілю тих чи інших пошкоджень в ході цієї ДТП, підтверджень, що саме ОСОБА_3 порушив Правила Дорожнього руху України, а також того, що між діями Відповідача і шкодою, заподіяною автомобілю Позивача, є безпосередній причинний зв'язок.

Крім того, Позивач, зазначаючи у позовній заяві про те, що Відповідач у добровільному порядку компенсувати заподіяну шкоду відмовляється, не надав суду жодних доказів того, що він звертався з такими вимогами до ОСОБА_3 та такі були залишені ним без реагування.

Верховний Суд у своїй Постанові від 14 лютого 2018 року під час розгляду справи №754/1114/15-цв роз'яснив, що у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред'явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01 березня 2013 року №4 роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, в даних правовідносинах відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини, тобто діє презумпція вини особи, яка завдала шкоду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 та ст. 1166 ЦК України під майновою шкодою, завданою фізичній особі, яка підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, маються на увазі втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року.

Цивільним процесуальним кодексом України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

З огляду на відсутність доказів, на які посилається ОСОБА_2, як на підставу своїх вимог, про які судом зазначалося вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 23366,92 гривні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зі змісту статті 136 Цивільного процесуального кодексу України суд може в певних випадках відстрочити або розстрочити сплату судового збору, але не більше як до ухвалення судового рішення.

Виходячи з наведеного, враховуючи положення статей 133, 136 та 141 ЦПК України та взявши до уваги те, що у зв'язку із розглядом справи в суді Позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок, який ним не був сплачений, доказів, які б надавали можливість суду звільнити його від сплати такого, суду не надавав, тому суд стягує з Позивача судовий збір у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12,13,76, 81,83,89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Стягнути з ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_1 в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області 768 гривень 40 копійок судового збору на рахунок: отримувач кошті УК у Рахiв. р/Рахівський р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37862638, банк отримувача Казначейство України (ЕАП) , код банку отримувача (МФО 899998, рахунок отримувач 7211, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу судовий збір.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 10.04.2019 року.

Суддя: О.Б.Бліщ