ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/8549/18
Провадження № 22-ц/4820/190/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю сторін і їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/8549/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2018 року (суддя Приступа Д.І., повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

20 квітня 2018 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що відповідно до державного акта про право приватної власності на землю вона є власником земельної ділянки розміром 0,0372 га по АДРЕСА_1. Відповідач порушує її право власності, створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою, оскільки без її дозволу розміщує різне майно. Судовими рішеннями встановлено факт незаконного перебування ОСОБА_5 на належній їй земельній ділянці.

Тому, позивачка просила усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, припинивши дії з боку відповідача, що порушують її право власності на земельну ділянку, шляхом заборони йому входити та перебувати на вказаній земельній ділянці.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2018 року в позові відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність судового рішення. Вважає помилковим висновок суду про обрання нею неналежного способу захисту порушеного права. Крім того, у позовній заяві вказувала, що не заперечує проти застосування судом іншого способу захисту порушеного права, який не суперечить закону. Суд не врахував, що перебування відповідача на земельній ділянці є триваючим правопорушенням, яке порушує гарантії права власності на земельну ділянку. У ОСОБА_5 відсутнє будь-яке речове право на користування чужим майном, як передбачено ст. 395 ЦК України.

У засіданні апеляційного суду позивач і її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали. Відповідач і його представник ОСОБА_7 визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 на підставі державного акта про право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 15 листопада 2002 року, є власником земельної ділянки площею 327 кв.м по АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 грудня 2015 року, сторони у 2002 році на зазначеній вище земельній ділянці самочинно розпочали будівництво нового будинку на частині фундаменту від старого будинку. У січні 2007 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 завершили самочинне будівництво двоповерхового житлового будинку загальною площею 116 кв.м і почали проживати у ньому.

Після припинення спільного проживання виникають спори з приводу користування нерухомим майном.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмову в позові суд мотивував обранням позивачкою неналежного способу захисту порушеного права.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (ст. 317 ЦК України).

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ч.1 і ч. 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися

до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просила усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою шляхом заборони відповідачеві входити та перебувати на вказаній земельній ділянці.

Отже, правильним є висновок суду, що такий спосіб захисту порушеного права не передбачений ст. 16 ЦК України.

У зв'язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо правильності обрання способу захисту порушеного права.

Аргументи апеляційної скарги про необхідність обрання судом іншого способу захисту порушеного права, передбаченого законом, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, суд урахував, що ОСОБА_5 не користується земельною ділянкою позивачки, а входить на ділянку у зв'язку з користуванням об'єктом самочинного будівництва, побудованим сторонами на цій земельній ділянці, з приводу якого існує спір, без вирішення якого утрудненим є вирішення спору з приводу земельної ділянки.

ОСОБА_4 не зазначено і не доведено які саме перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою чиняться їй входженням відповідача на земельну ділянку до об'єкта самочинного будівництва.

За своїм змістом перебування фізичної особи в певному місці в певний час має тимчасовий характер. З кожним виходом ОСОБА_5 за межі земельної ділянки позивачки припиняється його перебування на цій земельній ділянці.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 січня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай