Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 1316/3797/12

провадження № 61-9731св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: державний нотаріус Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Наталія Степанівна, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Зимноводівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кміть Лариса Іванівна, реєстраційна служба Головного територіального управління юстиції Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, у складі судді Данилів Є. О., від 16 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., від 07 грудня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до державного нотаріуса Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н. С., обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кміть Л. І., реєстраційна служба Головного територіального управління юстиції Львівської області, про визнання незаконним та скасування реєстрації права власності, визнання протиправною видачу дубліката свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсними договорів дарування.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що у 1978-1980 роках він, з дозволу його матері ОСОБА_8, здійснив добудову другого поверху у будинку по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла. ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_6 успадкували у рівних частках зазначений будинок. Проте, при здійсненні спадкування не було враховано, що спадкодавцю весь будинок не належав, оскільки добудова другого поверху здійснювалася ОСОБА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 свої частки у спірному будинку на підставі оспорюваних правочинів відчужили. Дублікат свідоцтва про право власності ОСОБА_6 на 3/4 частини будинку по АДРЕСА_1, виданий Водянською сільською радою 20 січня 2005 року № 51, позивач вважає незаконним, оскільки він виданий з порушенням вимог чинного законодавства. У дублікаті свідоцтва не наведено опис об'єкта нерухомого майна. Реєстрацію права власності на 3/4 частини будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 позивач вважає незаконною, оскільки така реєстрація здійснена після смерті ОСОБА_6 Оспорюванні правочини вважає недійсними, оскільки такі стосуються частини майна, що не належала дарувальникам.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив суд визнати незаконним дублікат свідоцтва про право власності ОСОБА_6 на 3/4 частини будинку по АДРЕСА_1, виданий Водянською сільською радою 20 січня 2005 року № 51, визнати незаконною реєстрацію права власності на 3/4 частини будинку по АДРЕСА_1, здійснену за номером запису 749, номер витягу 6271413 обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за ОСОБА_6, визнати незаконною видачу державним нотаріусом Пустомитівського району Підгірняк Н. С. свідоцтв про право на спадщину - спадкова справа № 473/2004 на частину будинку по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_4, ОСОБА_5, визнати недійсним договір дарування 1/4 частки будинку, укладений 08 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л. І., зареєстрований у реєстрі за № 767, застосувати наслідки недійсності такого правочину, визнати недійсним договір дарування 1/4 частки будинку, укладений 20 квітня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л. І., зареєстрований в реєстрі за № 887, застосувати наслідки недійсності такого правочину.

У січні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на 1/2 частину будинку.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_6 мотивована тим, що позивач за первісним позовом не визнає її право власності на 1/2 частину спірного майна, тому вона просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні зустрічних позовних вимог. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті у відповідності до ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2013 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами про визнання незаконною реєстрації права власності на 3/4 частини спірного будинку за ОСОБА_6 Інші позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними. Разом з цим, місцевий суд вказав про те, що позовні вимоги ОСОБА_6 також є безпідставними, оскільки правовстановлюючі документи на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 не скасовані, а тому немає необхідності у повторному визнанні за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину вказаного будинку, оскільки таке право не ставиться під сумнів та підтверджене відповідними правоустановчими документами.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісних та зустрічних позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У січні 2018 року ОСОБА_2 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що судами попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясовано обставини справи. Висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення первісних позовних вимог є необґрунтованим. Право власності ОСОБА_6 на 3/4 спірного домоволодіння не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки реєстрація права відбулась після її смерті. Крім того, спірний будинок є самочинним будівництвом.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

25 березня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_2 до державного нотаріуса Пустомитівської державної нотаріальної контори ПідгірнякН. С., обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кміть Л. І., реєстраційна служба Головного територіального управління юстиції Львівської області, про визнання незаконним та скасування реєстрації права власності, визнання протиправною видачу дубліката свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсними договорів дарування та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права власності на 1/2 частину будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

Пустомитівська державна нотаріальна контора та ОСОБА_6 у відзивах на касаційну скаргу вказують на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно договору купівлі-продажу від 25 квітня 1978 року ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_9 незакінчений будовою житловий будинок АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 95-96).

Відповідно до договору дарування від 27 серпня 1988 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 половину житлового будинку по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 8-9). За ОСОБА_4 було зареєстровано право власності лише на 1/4 частину будинку, однак останній майнових претензій за вказаним договором не заявляв.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Водянської сільської ради народних депутатів № 10 від 09 лютого 1989 року «Про оформлення права особистої власності на житловий будинок» виконавчий комітет вирішив, крім іншого, погодитися з висновками МБТІ та вважати можливим оформити право особистої власності громадян на житлові будинки у с. Водяне, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Згідно витягу з рішення виконкому Пустомитівської районної ради № 51 від 16 лютого 1989 року «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків» ОСОБА_6 вирішено оформити право власності на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Пустомитівського району.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 04 травня 1989 року за реєстровим № 749 ОСОБА_6 була власником 3/4 частин житлового будинку АДРЕСА_1 Пустомитівського району.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 29 червня 2004 року).

Встановлено, що 20 січня 2005 року на ім'я ОСОБА_6 було видано дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 6).

20 січня 2005 року обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» прийнято рішення про реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Пустомитівського району (житловий будинок АДРЕСА_1 що підтверджується витягом № 6271413 від 20 січня 2005 року (т. 1 а.с. 4). Реєстрація права власності відбулася на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 20 січня 2005 року, виданого Водянською сільською радою на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної ради № 51 від 16 лютого 1989 року (т. 1 а.с. 6).

29 червня 2004 року Пустомитівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа (№ 473/04) щодо майна спадкодавця ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі єдиної заяви спадкоємців, синів померлої - ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про прийняття спадщини.

05 лютого 2007 року від ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до Пустомитівської державної нотаріальної контори надійшла спільна заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій зазначено, що спадкове майно складається з житлового будинку АДРЕСА_1 та 3/4 часток житлового будинку № АДРЕСА_1. Правовстановлюючим документом на 3/4 частки житлового будинку № АДРЕСА_1 був дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданий Водянською сільською радою 20 січня 2005 року та зареєстрований у Львівському обласному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки цього ж числа за реєстраційним номером 9618666.

08 лютого 2007 року спадкоємцям (ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4) було видано кожному свідоцтво про право на спадщину у рівних частках на 3/4 частки житлового будинку № АДРЕСА_1 з відповідною часткою господарських будівель та споруд, який згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 13 лютого 2006 року, складався у цілому з семи житлових кімнат, загальною площею 258,2 кв. м, житловою площею 122,9 кв. м, та кухні.

Спадкоємці одночасно подали заяву про прийняття спадщини, підписи на якій були нотаріально засвідчені, заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, підписи на якій були нотаріально засвідчені, одночасно одержали свідоцтва про право на спадщину. При цьому, при кожному зверненні діяли узгоджено, спору між ними не було, претензій ні до нотаріуса, ні до законності поданих ними ж документів, що підтверджували право власності спадкодавця на 3/4 частки цього житлового будинку, не заявляли.

Згідно договору дарування від 08 квітня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л. І., зареєстрованого у реєстрі за № 767, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_6 1/4 частину житлового будинку № АДРЕСА_1. На підставі зазначеного договору дарування ОСОБА_6 зареєстровано право власності на 1/4 частину вказаного житлового будинку (т. 1 а.с. 74, 75).

Згідно договору дарування від 20 квітня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л. І., зареєстрованого у реєстрі за № 887, ОСОБА_5 подарував ОСОБА_6 1/4 частину житлового будинку № АДРЕСА_1. На підставі зазначеного договору дарування ОСОБА_6 зареєстровано право власності на 1/4 частину вказаного житлового будинку (т. 1 а.с. 72, 73).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що прохальна частина касаційної скарги містить вимогу про повне скасування оскаржених судових рішень, однак зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявник оскаржує судові рішення лише у частині первісних позовних вимог, тому рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року переглядаються у касаційному порядку лише у частині позовних вимог заявника.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

ОСОБА_6 було подано заяву про застосування позовної давності (т.1 а.с. 213-215, 216).

З цим позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 28 вересня 2012 року, разом з тим було встановлено, що після смерті ОСОБА_6 заявнику ще у 2004 році було відомо про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на 3/4 частини спірного житлового будинку.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що вимога заявника про визнання незаконною реєстрації права власності на 3/4 частини будинку за ОСОБА_6 не підлягає задоволенню у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Згідно положень частини першої статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Встановивши, що нотаріусом при видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину не порушено вимог ЦК України та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, врахувавши законність набуття ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності на 1/4 частину спірного житлового будинку, місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення решти заявлених позовних вимог, зокрема про визнання незаконною видачі державним нотаріусом Пустомитівського району Підгірняк Н. С. свідоцтв про право на спадщину ОСОБА_4 та ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_6, визнання недійсними договорів дарування від 08 та 20 квітня 2010 року.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта