РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» про зобовязання вчинити дії,

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1, звернулися до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності від 18.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_2 12.08.2013 року 12.08.2013 року Комсомольським районним судом м. Херсона було видано судовий наказ № 667/5939/13-ц про стягнення з нього на користь МКП «Херсонтеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.12.2001 року по 01.07.2013 року у сумі 9184,80 грн. Ухвалою суду від 16.09.2013 року вказаний судовий наказ скасовано за його заявою, оскільки він не згодний з сумою боргу. Протягом останніх трьох років послуги з надання теплозебезпечення та гарячого водопостачання сплачувались частково ним особисто, а також за рахунок призначеної державної соціальної субсидії. Разом з тим відповідно до довідки МКП «Херсонтеплоенерго» станом на 30.08.2018 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 8 562,62 грн, яка утворилась за період з 01.12.2001 року по 30.08.2018 року. Дана заборгованість позивачем не визнається, оскільки на даний час сплинув строк позовної давності для стягнення вказаної заборгованості, тобто вона є безпідставною. 01.10.2018 року ОСОБА_1 звертався до МКП «Херсонтеплоенерго з заявою про здійснення перерахунку заборгованості за послуги з теплозабезпечення та гарячого водопостачання за період з 01.12.2001 року по 30.08.2018 року та надання довідки про відсутність заборгованості у звязку з викладеними вище обставинами. Проте його вимога залишилась без задоволення, у звязку з чим, просить суд зобовязати МКП «Херсонтеплоенерго» здійснити перерахунок заборгованості за послуги з теплозабезпечення та гарячого водопостачання за період з 01.12.2001 року по 30.08.2018 року надавши довідку про відсутність заборгованості ОСОБА_1І, як власнику квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.10.2018 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем обраний не вірний спосіб захисту порушених прав та інтересів в розумінні ст.16 ЦК України.

Позивач надав відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 18.08.2006 року, виданого Фондом комунального майна м.Херсона 18.08.2006 року належить квартира АДРЕСА_3.

12.08.2013 року Комсомольським районним судом м. Херсона було видано судовий наказ № 667/5939/13-ц про стягнення з нього на користь МКП «Херсонтеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.12.2001 року по 01.07.2013 року у сумі 9184,80 грн.

Ухвалою суду від 16.09.2013 року вказаний судовий наказ скасовано за його заявою, оскільки він не згодний з сумою боргу.

Згідно розрахунку МКП «Херсонтеплоенерго» станом на 30.08.2018 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 8 562,62 грн, яка утворилась за період з 01.12.2001 року по 30.08.2018 року.

01.10.2018 року ОСОБА_1 звертався до МКП «Херсонтеплоенерго з заявою про здійснення перерахунку заборгованості за послуги з теплозабезпечення та гарячого водопостачання за період з 01.12.2001 року по 30.08.2018 року та надання довідки про відсутність заборгованості у звязку з викладеними вище обставинами.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобовязання норми глави 50 «Припинення зобовязання» ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність повязується із судовим захистом субєктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне субєктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобовязаної особи.

У зобовязальних відносинах (стаття 509 ЦК України) субєктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обовязку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обовязку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обовязку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє субєктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобовязання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина пята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобовязання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобовязання не визнає. Виконання боржником зобовязання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобовязання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобовязання не припиняється.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, вимога позивача щодо здійснення перерахунку заборгованості за послуги теплозабезпечення та гарячого водопостачання відповідачем виконана в добровільному порядку, у зв'язку з чим задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог щодо анулювання заборгованості за послуги теплозабезпечення та гарячого водопостачання з ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

В той же час, для захисту цивільного права особи суд застосовує способи, які передбачені законом України, у тому числі, статтею 16 Цивільного кодексу, а також договором.

Законом та договором між сторонами цього цивільно-правового спору не передбачено такого способу захисту права як скасування заборгованості. В той же час доводи позивача в цій частині позову можуть бути ним використанні як заперечення у випадку пред'явлення до нього відповідного позову про стягнення заборгованості, однак такі позовні вимоги у даному провадженні не розглядаються.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов таким що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.16 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 6-13, 81, 258, 259, 263- 265,279 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.В. Прохоренко