Справа № 1111/8060/12
Провадження № 4-с/405/19/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2019 року. Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Тюпі Ю.В.,

за участю представника заявника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2

та представника Подільського ВДВС міста Кропивницький

ГТУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому скаргу ОСОБА_1, субєкт оскарження: державний виконавець Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», державний виконавець Подільського ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_5, на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 лютого 2016 року, винесену державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4 (ВП № 48739347),-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 в порядку Розділу VII ЦПК України звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 лютого 2016 року у виконавчому провадженні (ВП №48739347), що була прийнята державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4, зазначивши субєктом оскарження державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4, та заінтересованих осіб ПАТ «Перший Український ОСОБА_6», державний виконавець Подільського ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_5

На обгрунтування скарги заявник ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 грудня 2012 року у цивільній справі №1111/8060/12 задоволено позов ПАТ «Перший Український ОСОБА_6 банк», зокрема, до нього (заявника), як одного з майнових поручителів та вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №37-205/08 від 04.02.2008 року звернути стягнення на заставне майно, що передане в забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника ТОВ «УкрАгроОлія».

21 вересня 2015 року державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_7 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка (постанова) ним (заявником) не отримана, з виконання виконавчого листа №1111/8060/12, виданого Ленінським районним судом м.Кіровограда 26.09.2014 року, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №37-205/08 від 04.02.2008 року в розмірі 2 512 856, 61 грн. звернути стягнення на наступне рухоме майно: - предмет заставиза договором застави транспортних засобів № 37-207/08 від 04.02.2008року, а саме: 1) КАМАЗ бортовий-С, модель 5320, рік випуску 1979, колір зелений, шасі НОМЕР_1, реєстраційний №ВА 1311АВ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 555015, видане Кіровоградським МРЕВ ДА1 ГУ-УМВС України 31.08.2005 року; 2) Причіп бортовий -Е, марка ГКБ, модель 8350, рік випуску 1985, колір зелений, шасі б/н, ЕІА005416 від 11.02.2004 року, д/р КГС424460 від 27.05.2005 року, реєстраційний № ВА 1113ХХ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 555014, видане Кіровоградським МРЕВ ОСОБА_8 України 31.08.2005 року, яке належить ОСОБА_1; шляхом продажу вищезазначеного рухомого майна на прилюдних торгах через органи державної виконавчої служби в передбаченому чинним законодавством порядку за початковою ціною продажу на підставі проведеної оцінки предмета застави суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Крім того, постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4 від 10.02.2016 рокубуло накладено арешт на все його (заявника) майно та оголошено заборону на його відчуження в межах суми боргу.

Зазначену постанову заявник ОСОБА_1 вважає такою, що прийнята з порушенням закону, на підставі чого є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню з тих підстав, що відповідно до ст.572 ЦК України, ст.20 Закону України «Про заставу» заставодавець як майновий поручитель відповідає перед заставодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави, при цьому, положеннями ч.ч.1, 2 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону, чинного на час вчинення державним виконавцем виконавчих дій, визначено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя; у разі, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, такий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку,встановленому п.8 ч.1 ст.47 цього Закону.

Разом з тим, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 07.04.2018 року на підставі постанови державного виконавця від 10.02.2016 року накладено арешт на все належне йому (заявнику) нерухоме майно, а саме: квартиру в м.Кропивницький (м.Кіровоград), вулиця Вокзальна (Жовтневої революції)АДРЕСА_1 та квартиру в АДРЕСА_2.

З огляду на викладене, заявник вважає, що дії державного виконавця Конопади М.І. по винесенню постанови про арешт нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження не відповідають вимогам закону та є неправомірними, оскільки він (заявник) не є боржником за кредитним договором, а є лише заставодавцем (майновим поручителем), який передав в рахунок забезпечення виконання основного зобовязання боржника предмет застави транспортні засоби, а тому, встановлюючи заборону на відчуження всього належного йому майна, державний виконавець поклав на нього (заявника) обовязок, не передбачений рішенням суду, розширивши межі його (заявника) відповідальності не тільки предметами застави, але й іншим майном, що є неприпустимим, більш того, накладення арешту та заборони на відчуження належного йому (заявника) рухомого та нерухомого майна порушує його (заявника) конституційні права.

Крім того, заявник ОСОБА_1 повідомив, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_9 від 20.02.2018 року виконавчий лист №1111/8060/12 передано у Подільський відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області та прийнято до виконання державним виконавцем цього Відділу ОСОБА_5

Ухвалою суду від 31 травня 2018 року прийнято до розгляду скаргу ОСОБА_1, субєкт оскарження державний виконавець Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», державний виконавець Подільського ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_5, на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 лютого 2016 року, винесену державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4 (ВП № 48739347). Викликано в судове засідання заявника ОСОБА_1, державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4, заінтересованих осіб: публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», державного виконавця Подільського ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_5 та зобовязано Подільський ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області надати в судове засідання належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження № 48739347.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 (діє на підставіугоди про надання правової допомоги від 04 липня 2018 року, ордеру серії КР №76290 від 04.07.2018 року) в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав, зазначених у ній, просив скаргу задовольнити.

Представник Подільського ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_3 ( діє на підставі довіреності від 17 січня 2019 року) скаргу ОСОБА_1 просила залишити без задоволення.

Державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4, та представник заінтересованої особи ПАТ «Перший Український ОСОБА_6», в судове засідання не зявилися, судом повідомлялися належним чином про час та місце судового розгляду справи, заяви, клопотання, заперечення на адресу суду не надходили.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши представника заявника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, представника Подільського ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_3, дослідивши матеріали виконавчого провадження №48739347, суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Дії та рішення державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження повинні проводитися у відповідності до вимог чинного законодавства.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця регламентовано Розділом VІІ ЦПК України.

Частиною першоїстатті 447 ЦПК Українипередбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Правомірність своїх дій та рішень під час виконання судового рішення та відсутність порушення прав сторони виконавчого провадження доводить державний виконавець.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний термін з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги, що про наявність постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 лютого 2016 року, заявник ОСОБА_1 дізнався лише 06 квітня 2018 року при отриманні витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого та нерухомого майна, та зазначена постанова йому не направлялася, що в сукупності розцінюється судом як поважні причини пропуску строку для подання скарги, на підставі чого, пропущений з поважних причин строк для подання скарги заявнику ОСОБА_1 слід поновити.

Крім того, з наданих Подільським ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області матеріалів виконавчого провадження №48739347, судом встановлено, що в провадженні Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції знаходилося виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1111/8060/12, виданого 26.09.2014 року Ленінським районним судом м.Кіровограда, за яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №37-205/08 від 04.02.2008 року в розмірі 2 512 856, 61 грн. звернути стягнення на наступне рухоме майно: - предмет заставиза договором застави транспортних засобів № 37-207/08 від 04.02.2008року, а саме: 1) КАМАЗ бортовий-С, модель 5320, рік випуску 1979, колір зелений, шасі НОМЕР_1, реєстраційний №ВА 1311АВ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 555015, видане Кіровоградським МРЕВ ДА1 ГУ-УМВС України 31.08.2005 року; 2) Причіп бортовий -Е, марка ГКБ, модель 8350, рік випуску 1985, колір зелений, шасі б/н, ЕІА005416 від 11.02.2004 року, д/р КГС424460 від 27.05.2005 року, реєстраційний № ВА 1113ХХ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 555014, видане Кіровоградським МРЕВ ОСОБА_8 України 31.08.2005 року, яке належить ОСОБА_1; шляхом продажу вищезазначеного рухомого майна на прилюдних торгах через органи державної виконавчої служби в передбаченому чинним законодавством порядку за початковою ціною продажу на підставі проведеної оцінки предмета застави суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна (постанова про відкриття виконавчого провадження від 21 вересня 2015 року, ВП №48739347).

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 лютого 2016 року, винесеною державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції за ВП №48739347, при примусовому виконанні зазначеного виконавчого листа, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1, заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 лише в межах суми боргу.

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_10 від 12 лютого 2016 року передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області з Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції виконавче провадження,боржником за яким є ОСОБА_1, і, зокрема, ВП №48739347.

Постановою про прийняття до виконання виконавчого провадження від 24 лютого 2016 року, винесеною старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_11, прийнято до виконання виконавче провадження №48739347 з примусового виконання виконавчого листа №1111/

8060/12, виданого 26.09.2014 року Ленінським районним судом м.Кіровограда.

Крім того, постановою про розшук майна боржника від 08 квітня 2016 року оголошено розшук майна 1) КАМАЗ бортовий-С, модель 5320, рік випуску 1979, колір зелений, шасі НОМЕР_1, реєстраційний №ВА 1311АВ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 555015, видане Кіровоградським МРЕВ ДА1 ГУ-УМВС України 31.08.2005 року; 2) Причіп бортовий -Е, марка ГКБ, модель 8350, рік випуску 1985, колір зелений, шасі б/н, ЕІА005416 від 11.02.2004 року, д/р КГС424460 від 27.05.2005 року, реєстраційний № ВА 1113ХХ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 555014, видане Кіровоградським МРЕВ ОСОБА_8 України 31.08.2005 року, що належить боржнику ОСОБА_1;

Окрім того, з матеріалів виконавчого провадження судом також встановлено, що 04.10.2016 року винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій та постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Тернопільській області Банахом В.Д. від 20.02.2018 року було поновлено виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Більш того, на підставі поданої боржником за виконавчим провадженням ОСОБА_1 заяви, - виконавче провадження ВП №48739347 було передано до Подільського ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області та постановою державного виконавця Подільського ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_5 від 26 лютого 2018 року прийнято до провадження виконавче провадження №48739347 з примусового виконання виконавчого листа №1111/8060/12, виданого 26.09.2014 року Ленінським районним судом м.Кіровограда.

26 лютого 2018 року державним виконавцем Подільського ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області направлено запит до ГУНП в Кіровоградській області про надання відповіді щодо розшуку транспорту: КАМАЗА бортового та причепу бортового, які належать ОСОБА_1, та згідно з інформацією Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Кіровоградській області від 05.03.2018 року №437/29-18 за даними ПВДР «Відеоконтроль-Рубіж» транспортний засіб: - КАМАЗ 5320, д/н НОМЕР_2, з 21.04.2016 року перебуває в розшуку згідно постанови ВРВР УДВ ГТУЮ в Тернопільській області (ВП №48739347 від 08.04.2016 року); - ГКБ 8350, д/н НОМЕР_3, з 21.04.2016 року перебуває в розшуку згідно постанови ВПВР УДВ ГТУЮ у Тернопільській області (ВП №48739347 від 08.04.2016 року).

Судом також встановлено, що постановою державного виконавця Подільського ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_5 на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист №1111/8060/12, виданий 26.09.2014 року Ленінським районним судом м.Кіровограда, за яким в рахунок в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №37-205/08 від 04.02.2008 року в розмірі 2 512 856, 61 грн. звернути стягнення на наступне рухоме майно: - предмет заставиза договором застави транспортних засобів № 37-207/08 від 04.02.2008року, а саме: 1) КАМАЗ бортовий-С, модель 5320, рік випуску 1979, колір зелений, шасі НОМЕР_1, реєстраційний №ВА 1311АВ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 555015, видане Кіровоградським МРЕВ ДА1 ГУ-УМВС України 31.08.2005 року; 2) Причіп бортовий -Е, марка ГКБ, модель 8350, рік випуску 1985, колір зелений, шасі б/н, ЕІА005416 від 11.02.2004 року, д/р КГС424460 від 27.05.2005 року, реєстраційний № ВА 1113ХХ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 555014, видане Кіровоградським МРЕВ ОСОБА_8 України 31.08.2005 року, яке належить ОСОБА_1; шляхом продажу вищезазначеного рухомого майна на прилюдних торгах через органи державної виконавчої служби в передбаченому чинним законодавством порядку за початковою ціною продажу на підставі проведеної оцінки предмета застави суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, - повернуто стягувачу.

При цьому, даних про те, що зазначена вище постанова оскаржена, зокрема, сторонами виконавчого провадження, матеріали виконавчого провадження №48739347, - не містять.

Поряд з цим, звертаючись до суду із скаргою, заявник ОСОБА_1 як на підстави скарги зазначив про неправомірність дій державного виконавця Конопади М.І. по винесеною 10 лютого 2016 року постанови про арешт нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження, оскільки він (заявник) не є боржником за кредитним договором, а є лише заставодавцем (майновим поручителем), який передав в рахунок забезпечення виконання основного зобовязання боржника предмет застави транспортні засоби (автомобіль КАМАЗ та Причіп бортовий), а тому, встановлюючи заборону на відчуження всього належного йому майна, державний виконавець поклав на нього (заявника) обовязок, не передбачений рішенням суду, розширивши межі його (заявника) відповідальності не тільки предметами застави, але й іншим майном, що є неприпустимим, тим самим порушивши його (заявника) конституційні права.

Відповідно до п.п. 6,7 Розділу ХІІІ Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону №1404-19, який набрав чинності 05.10.2016 року рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону №606-14 від 21.04.1999 року, чинного на час предявлення стягувачем виконавчого листа до виконання та винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, яка (постанова) є предметом оскарження заявником ОСОБА_1, та відповідно який (Закон) підлягає застосуванню, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону

підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державнувиконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (ст.2 Закону).

Статтею 6 Закону також визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, відповідно до ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено,

своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень, відповідно до ст.32 Закону, є : 1)звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Крім того, відповідно до ст.54 Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем увиконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Окрім того, відповідно до ст.57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення

заборони на його відчуження.

Також судом відзначається, що відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 ст.583 ЦК України також визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель); відповідні положення наведено також у ч.2 ст.11 Закону України «Про заставу», за якою заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

Згідно зі ст.589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За змістом ч.1 ст.584 ЦК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про заставу», у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобовязання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинна бути досягнута угода.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором застави (ч.2 ст.589 ЦК, ст.19 Закону України «Про заставу»).

З аналізу зазначених вище правових норм випливає, що майновий поручитель несе відповідальність перед заставодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета застави, при цьому, заставодержатель має право у випадках та в порядку, встановлених договором та чинним законодавством України задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави, тобто, у даному випадку, за рахунок вартості предметів заставиза договором застави транспортних засобів №37-207/08 від 04.02.2008 року, а саме: ОСОБА_5 бортового-С, модель 5320, рік випуску 1979, реєстраційний №ВА 1311АВ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 555015, видане Кіровоградським МРЕВ ДА1 ГУ-УМВС України 31.08.2005 року та причепу бортового -Е, марка ГКБ, модель 8350, рік випуску 1985, реєстраційний № ВА 1113ХХ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 555014, видане Кіровоградським МРЕВ ОСОБА_8 України 31.08.2005 року, які належать ОСОБА_1, та який, є майновим поручителем за зазначеним договором застави транспортних засобів, яким забезпечувалися виконання кредитних зобов'язань позичальника ТОВ «УкрАгроОлія» за кредитним договором №37-205/08 від 04.02.2008 року, на підставі чого, накладення державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 лютого 2016 року арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, не відповідає вимогам Закону.

Більш того, судом відзначається, що встановлюючи оскаржуваною постановою від 10.02.2016 року заборону на відчуження всього належного заявнику ОСОБА_1 майна (рухомого та нерухомого), державний виконавець фактично поклав на заявника обовязок, не передбачений рішенням суду, тим самим розширивши межі його (заявника) відповідальності не тільки предметами застави, але і іншим належним заявнику майном, що, в свою чергу, є порушенням ч.1 ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, за якими право власності є непорушним; кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Крім того, статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ч.2 ст.451 ЦПК України).

З огляду на викладене вище, розглянувши скаргу заявника ОСОБА_1 в межах заявлених вимог та зазначених доводів на її обгрунтування, приймаючи до уваги, що при винесенні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 лютого 2016 року, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, державний виконавецьПершого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4 фактично поклав на заявника обовязок, не передбачений рішенням суду, тим самим розширивши межі його (заявника) відповідальності не тільки предметами застави, але і іншим належним заявнику майном, що, в свою чергу, є порушенням ч.1 ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, тим самим, діяв не на підставі та не у спосіб, встановлений Законом, суд вважає обгрунтованими доводи скарги заявника ОСОБА_1 щодо неправомірності винесення державним виконавцем зазначеної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 лютого 2016 року, та з метою поновлення порушених прав ОСОБА_1 як сторони виконавчого провадження, суд приходить до висновку про необхідність її (постанови) скасування, що відповідає положенням ч.2 ст.451 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.447-451 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1, субєкт оскарження: державний виконавець Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», державний виконавець Подільського ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області ОСОБА_5, на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 лютого 2016 року, винесену державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4 (ВП № 48739347),- задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 лютого 2016 року (ВП №48739347), винесену державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_4 при примусовому виконанні виконавчого листа №1111/8060/12, виданого 26 вересня 2014 року Ленінським районним судом м.Кіровограда, за яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №37-205/08 від 04.02.2008 року в розмірі 2 512 856, 61 грн. звернути стягнення на наступне рухоме майно: - предмет заставиза договором застави транспортних засобів № 37-207/08 від 04.02.2008року, а саме: 1) КАМАЗ бортовий-С, модель 5320, рік випуску 1979, колір зелений, шасі НОМЕР_1, реєстраційний №ВА 1311АВ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 555015, видане Кіровоградським МРЕВ ДА1 ГУ-УМВС України 31.08.2005 року; 2) Причіп бортовий -Е, марка ГКБ, модель 8350, рік випуску 1985, колір зелений, шасі б/н, ЕІА005416 від 11.02.2004 року, д/р КГС424460 від 27.05.2005 року, реєстраційний № ВА 1113ХХ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії КХС № 555014, видане Кіровоградським МРЕВ ОСОБА_8 України 31.08.2005 року, яке належить ОСОБА_1; шляхом продажу вищезазначеного рухомого майна на прилюдних торгах через органи державної виконавчої служби в передбаченому чинним законодавством порядку за початковою ціною продажу на підставі проведеної оцінки предмета застави суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Ухвала суду може бути оскаржена через Ленінський районний суд м. Кіровограда до Кропивницького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга буде подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_12