КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 366/3196/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1187/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Корчкова А.А., по справі за позовом виконавчого комітету Іванківської селищної ради Київської області - орган опіки та піклування в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Іванківської районної державної адміністрації, ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, на обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ОСОБА_5 (інші дані відсутні) та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 злісно ухиляються від виконання батьківських обов'язків, довгий час не цікавляться життям та здоров'ям дітей, не забезпечують належні умови для проживання, матеріально не підтримують, не беруть участі у вихованні, позивач просив винести рішення про:

- позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (інші дані відсутні) відносно сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- стягнути аліменти з ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (інші дані відсутні), в розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

- призначити опікуном неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 їхню бабусю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с.1-3)

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що не має заперечень проти постійного проживання її дітей разом із бабусею ОСОБА_6, проте заперечувала проти позбавлення батьківських прав. (а.с.56-62)

Відповідач ОСОБА_4 заперечень проти задоволення позову не зазначав.(а.с.68)

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 15 грудня 2017 року, з урахуванням ухвали Іванківського районного суду Київської області від 10 квітня 2018 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено опіку над малолітніми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Призначено ОСОБА_6 опікуном над малолітніми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яких передано їй на постійне місце проживання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно на кожну дитину, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1280,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 320,00 грн. Допущено негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. (а.с.86-91, 131-132)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасуватирішення Іванківського районного суду Київської області від 15 грудня 2017 року в частині задоволення позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, стягнення з неї аліментів на утримання дітей та стягнення судового збору на користь держави, а також в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

- в задоволенні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовити;

- в стягненні аліментів на утримання ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 відмовити;

- стягнути з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1280 грн. (за задоволення вимоги про позбавлення його батьківських прав, стягнення аліментів), стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. (за задоволення вимоги про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2.).

На обґрунтування скарги зазначила, що суд не забезпечив повідомлення відповідача ОСОБА_4 про розгляд справи та фактично вирішив справу за його відсутності без даних про належне його повідомлення, судом були допитані свідки зі сторони позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про виклик яких не заявлялось позивачем. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь дитини ОСОБА_3 суд безпідставно посилався на рішення Іванківського районного суду від 30 серпня 2008 року, оскільки даним рішенням аліменти з ОСОБА_4 стягнуто в розмірі 350 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що на думку ОСОБА_1 не відповідає сучасним вимогам законодавства та потребам дитини. Вказувала, що суд не надав оцінку сукупності тих фактів, що сина ОСОБА_3 у ОСОБА_1 відібрали примусово, без рішення суду протягом тривалого часу утримують в Центрі, який є просто громадською організацією, а думка допитаних судом свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 викладені невірно, однобоко та упереджено. Вважала, що певні складнощі у відносинах між матір'ю та сином у перехідному віці, за умови його виховання не рідним батьком, а у будинку вітчима, не можуть слугувати підставою для позбавлення матері її прав відносно дитини. Щодо вирішення позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_2 зазначила, що за усною домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 при припиненні фактичних шлюбних відносин (без реєстрації шлюбу) один із синів - ОСОБА_3 залишився проживати з матір'ю, а молодший ОСОБА_2 залишився проживати із біологічним батьком ОСОБА_4 та його батьками. При цьому, між відповідачами була домовленість про те, що ОСОБА_4 і його батьки повністю забезпечують ОСОБА_2, а ОСОБА_1 - забезпечує ОСОБА_3 Тому вважала, що залишення малолітнього ОСОБА_2 у ОСОБА_6, призначення її опікуном, стягнення аліментів на його утримання з ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав останньої було б адекватним, необхідним, справедливим та співмірним заходом в даній ситуації, так як бачачи забезпеченість свого сина всім необхідним для життя та навчання, відчуваючи певну віддаленість між собою та молодшим сином ОСОБА_1 не провокувала конфліктів з ним, не намагалась забрати його примусом до себе, і робила це саме в інтересах не своїх особистих, а в інтересах дитини. Суд не зазначив в чому полягає ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов'язків відносно кожного з синів, а також не зазначив з чого дійшов висновку про свідоме нехтування ОСОБА_1 своїми обов'язками. При визначенні розміру стягнутих з ОСОБА_1 аліментів по 1/4 частині всіх видів доходу на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на кожного, тобто 1/2 частина таких доходів на двох дітей, суд не врахував, що ОСОБА_1 має ще двох малолітніх дочок та неповнолітнього сина-інваліда з дитинства. Вважала, що стягнення на утримання двох з п'яти її дітей половини всіх видів доходу призведе до порушення прав не тільки ОСОБА_1, а й її інших дітей. (а.с.96-105)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що не оскаржує рішення районного суду в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітнього ОСОБА_3, встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_2 ОСОБА_6, встановлення обов'язку ОСОБА_1 сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6

Апеляційні скарги від інших осіб, які беруть участь у справі на вказане рішення суду не надходили.

Тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглянув справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1, її представник - адвокат ОСОБА_10 підтримали скаргу і просили її задовольнити. Відповідач ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6 заперечували проти скарги і просили залишити її без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Начальник Служби у справах дітей Іванківської районної державної адміністрації Київської області подав письмову заяву в якій підтримав рішення районного суду, просив розглянути справу за відсутності представника (а.с. 215-220)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Іванківського управління юстиції Київської області 13 квітня 2005 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.11)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого виконкомом Макарівської сільської ради Іванківського району Київської області 15 грудня 2005 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.12)

Відомості про батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження згідно з ч. 1 ст. 135 СК України, про що в матеріалах справи міститься витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України № 1. (а.с.27)

За клопотанням Іванківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 та начальника Служби у справах дітей та сім'ї Іванківської районної державної адміністрації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було прийнято на тимчасове перебування до Центру соціальної підтримки дітей та сімей «Нова надія». (а.с.4-5)

Відповідно до листа Іванківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2, з 05 березня 2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував у реабілітаційному центрі «Нова надія». За словами дитини в центрі він почувався достатньо комфортно, мама кілька разів його провідувала, вела розмову про повернення додому. За короткий час перебування вдома на вихідних ситуація в родині була більш-менш спокійною, однак хлопець в розмові не виявив бажання повертатися в родину мами, побоюється погроз, принижень, фізичного насилля. Зі слів ОСОБА_3, повернення додому можливе лише під примусом вибору: або повертається додому, або маму позбавляють батьківських прав, а його відправляють до дитячого будинку. Хлопчик добре відгукується про родину бабусі та дідуся і висловлює бажання пожити в родині тата та його батьків разом з молодшим братом, а також не заперечує про подальше перебування у реабілітаційному центрі «Нова надія». (а.с.8)

31 травня 2017 року Службою у справах дітей та сім'ї Іванківської районної державної адміністрації складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно даного висновку ОСОБА_1 по місцю проживання Іванівською селищною радою характеризується посередньо, спиртними напоями не зловживає. Відносно сина ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов'язки, не цікавиться довгий час його життям та здоров'ям. Протягом тривалого періоду малолітній ОСОБА_2 проживає в сім'ї громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_12 (які є його дідом та бабою - із їхніх слів). За весь час проживання дитини ОСОБА_2 мати ОСОБА_1 не виявила бажання забрати сина на виховання у свою родину. (а.с.7)

29 серпня 2017 року Службою у справах дітей та сім'ї Іванківської районної державної адміністрації складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно даного висновку ОСОБА_1 по місцю проживання Іванівською селищною радою характеризується з посередньої сторони, спиртними напоями не зловживає. Відносно сина ОСОБА_3 не виконує свої батьківські обов'язки, не цікавиться його життям та здоров'ям, не виконує рекомендації комісії з питань захисту прав дитини щодо налагодження стосунків з сином, інтереси співмешканця ОСОБА_11 ставить вище за інтереси та права дитини. З 06 березня 2017 року малолітній ОСОБА_3 тимчасово влаштований в центр соціальної підтримки дітей та сімей «Нова надія», як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. За весь цей час мати ОСОБА_1 декілька разів відвідувала сина, але не цікавилася психоемоційним станом дитини та не виявила бажання забрати його на виховання у свою родину. (а.с.39)

За наявними в матеріалах справи копією трудової книжки, копією довідки від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Рекрутінг Рітейл» з 19 жовтня 2016 року, займає посаду касир торгівельного залу, за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2017 року отримала дохід у розмірі 19 771,19 грн., з яких сума до виплати складала 16 779,78 грн. (а.с.45-47)

Відповідно до довідки-характеристики та Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 27 жовтня 2017 року, складених Іванківською селищною радою Київської області, ОСОБА_1 проживає на території Іванківської селищної ради з 2007 року, проживає в АДРЕСА_1, без реєстрації. ОСОБА_1 є багатодітною матір'ю, сім'я складається з 7 чоловік: ОСОБА_1, її цивільний чоловік ОСОБА_11, син ОСОБА_19., 2002 року народження, син ОСОБА_3, 2004 рокународження, син ОСОБА_2, 2005 року народження, дочка ОСОБА_13, 2007 року народження, дочка ОСОБА_14, 2009 року народження. В сім'ї не проживають: ОСОБА_1 (проживає і виховується бабусею), ОСОБА_3 (перебуває у центрі «Нова надія»), ОСОБА_2 (проживає і виховується сім'єю ОСОБА_6). (а.с.51-52)

02 листопада 2017 року Службою у справах дітей та сім'ї Іванківської районної державної адміністрації складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно даного висновку ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, але за місцем реєстрації не проживає та інших відомостей про ОСОБА_4 немає. Відносно сина ОСОБА_3 не виконує свої батьківські обов'язки, не цікавиться його життям та здоров'ям, був запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дитини щодо з'ясування причин та налагодження стосунків з сином, але не з'явився. З 06 березня 2017 року малолітній ОСОБА_3 тимчасово влаштований в центр соціальної підтримки дітей та сімей «Нова надія», як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. За весь цей час батько ОСОБА_4 не відвідував сина, не цікавився його життям та здоров'ям. (а.с.40)

За повідомленням начальника Іванківського відділення Вишгородського відділу ГУНП в Київській області від 14 листопада 2017 року № 12104, ОСОБА_1 притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.. 184 КУпроАП (невиконання батьками обов'язків щодо виховання дітей) 2014 року та 18 червня 2016 року.(а.с. 67)

В суді апеляційної інстанції представник апелянта - адвокат ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_1 не заперечувала проти проживання її дітей ОСОБА_3, ОСОБА_2 разом і під опікою ОСОБА_6, не заперечувала і призначення останньої опікуном малолітніх дітей, проте заперечувала проти позбавлення батьківських прав. (а.с.214)

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ч. 2 ст. 166 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

За роз'ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 &quyl;Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав&q?кр;, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа &q?ж ;Хант проти України&q?ро; від 7 грудня 2006 року). Крім того, Європейський суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Під час розгляду справи, районним судом було заслухано думку дітей щодо участі батьків у їх вихованні і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, пояснив суду, що його матір ОСОБА_1 не проявляє турботи щодо нього, не спілкується з ним і він сам не бажає спілкуватися з нею. Зазначив, що проживає з бабусею, яка його виховує, забезпечує всім необхідним і повертатися в сім'ю матері він не бажає.

В судовому засіданні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, заперечував щодо позбавлення матері батьківських прав відносно нього, однак повідомив, що він категорично відмовляється проживати в сім'ї матері. Пояснив це тим, що вітчим застосовував до нього фізичне та психологічне насилля, мати також поводилася з ним жорстоко, його життям та здоров'ям не цікавилася. Зазначив, що хоче проживати разом зі своєю бабусею ОСОБА_6, яка піклується про нього краще ніж мама. (а.с.79-83)

Районним судом надана належна оцінка показам свідків, зокрема ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_8, які підтвердили неналежне виконання ОСОБА_1 своїх обов'язків щодо піклування та виховання дітей.

Колегія суддів в суді апеляційної інстанції заслухала думки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу зазначеного питання та дійшла висновку, що на час розгляду справи апеляційним судом думки дітей не зазнали суттєвих змін.

Між тим, відповідачка ОСОБА_1 не надала суду доказів на підтвердження того, що вона вживала заходи щодо налагодження спілкування, проявляла турботу і піклування щодо дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оцінивши встановлені судом обставини і докази, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачка ОСОБА_1 не здійснювала піклування про фізичний і духовний розвиток дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3, їх навчання, не займалася їх підготовкою до самостійного життя, зокрема: не вживала заходів, які б забезпечили родинне проживання усіх її дітей за місцем проживання матері, із створенням рівних умов проживання, виховання, батьківської любові та поваги до кожної дитини, і як наслідок, не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей (ОСОБА_2 і ОСОБА_3.), не спілкувалася з дітьми в належному обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляла інтересу до їх внутрішнього світу, що негативно вплинуло на розвиток дітей та є психотравмуючим фактором, дітьми фактично опікується бабуся - ОСОБА_6, яка призначена опікуном ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Вищезазначені обставини в їх сукупності дають підстави для висновку про ухилення відповідачки від виховання дітей протягом тривалого часу, оскільки за наявними у справі доказами відповідачка ОСОБА_1 притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (невиконання батьками обов'язків щодо виховання дітей) 2014 року та 18 червня 2016 року, що свідчить про наявність ознак її винної поведінки та свідомого нехтування нею своїми обов'язками.

Таким чином, оцінюючи надані докази, які вказують на свідоме ухилення відповідачки ОСОБА_1 від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції, щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей.

Пояснення ОСОБА_1 про її намагання налагодити стосунки із дітьми колегія суддів визнала такими, що не підтверджуються наявними у справі доказами на час ухвалення районним судом оскаржуваного рішення від 15 грудня 2017 року.

Органом опіки та піклування були зафіксовані повідомлення про випадки застосування фізичного насильства до ОСОБА_3 з боку вітчима під час проживання з матір'ю ОСОБА_1, такі обставини підтверджуються доказами по справі та не заперечувались останньою і в суді апеляційної інстанції. При цьому поведінка ОСОБА_1 під час вищевказаних конфліктних ситуацій свідчила не про вжиття відповідачкою рішучих заходів щодо захисту інтересів дитини, а про пасивну позицію, через що дитина вимушена була залишити місце проживання матері та внаслідок чого була поміщена до реабілітаційного центру «Надія». Тому, колегія суддів дійшла висновку, що скасування рішення районного суду і повернення ОСОБА_3 до місця проживання матері ОСОБА_1 не відповідатиме інтересам дитини, оскільки існує загроза життю та здоров'ю дитини у випадку повторного застосування насильства, що у свою чергу призведе до повторного залишення дитиною місця проживання.

При цьому, колегія суддів відмітила певні позитивні зрушення у намаганнях ОСОБА_1 налагодити стосунки із дітьми із грудня 2017 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, зокрема, більшу прихильність ОСОБА_3 до матері,проте такінеможутьбутивизнаніпідставоюдляскасуванняоскаржуваногорішення.

Виходячи із вищенаведених вимог законодавства та принципу правової визначеності, колегія суддів визнала неспроможними і відхилила доводи апелянта про можливість залишення малолітнього ОСОБА_2 у ОСОБА_6, призначення останньої опікуном, стягнення аліментів на його утримання з відповідачки ОСОБА_1 без її позбавлення батьківських прав відносно дитини.

При цьому, таке рішення відповідатиме інтересам дітей, оскільки дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Дитина має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків або осіб на яких покладені відповідні обов'язки опіки та піклування, і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання.

Крім того, таке рішення не позбавляє ОСОБА_1 права заявити про поновлення батьківських прав в порядку ст. 169 СК України та доводити наявність до цього підстав відповідно до інтересів дитини.

Щодо стягнення аліментів.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України(в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин і ухвалення оскаржуваного рішення) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені судом обставини, колегія суддів погодилась із доводами апелянта, що стягнення із відповідачки на утримання її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на кожного по ? частини заробітку (доходу), на двох дітей складатиме ? частини заробітку (доходу) відповідачки, що призведе до нерівного становища та порушення прав інших неповнолітніх дітей відповідачки, які на час розгляду справи судом проживали разом з відповідачкою, а саме: сина ОСОБА_19., 2002 року народження, дочки ОСОБА_13, 2007 року народження, дочки ОСОБА_14, 2009 рокународження.

Тому, доводи апеляційної скарги, що у відповідача ОСОБА_1 на утриманні перебуває ще двоє неповнолітніх дочок та син інвалід, колегія суддів визнала обґрунтованими.

За таких обставин, рішення районного суду в оскаржуваній частині стягнення аліментів підлягає зміні, розмір стягуваних аліментів на кожну дитину зменшенню з ? до 1/6 частини заробітку(доходу) відповідачки, проте має бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

За наявним в матеріалах справи клопотанням, ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору. На обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що має мінімальну заробітну плату та отримує щомісяця менше 2000 грн., є матір'ю п'ятьох дітей, один з яких є інвалідом дитинства. Тому, сплата судового збору в сумі, що дорівнює її доходу за півроку є надмірною. (а.с.113-114)

За подання до суду апеляційної скарги на рішення суду апелянтом сплачено судовий збір в розмірі 1920,00 грн. (а.с.106)

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 136 ЦПК України, пп. 1, 2, 6 п. 1 ч. 2 ст. 4, ч. 3 ст. 6, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», оскільки доводи апелянта щодо скрутного майнового стану підтверджуються наявною в матеріалах справи копією довідки про доходи, згідно якої, ОСОБА_1 працює касиром торгового залу в ТОВ «Рекрутінг Рітейл», дохід за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2017 року склав 19 771,19 грн. (а.с.115), тому, на підставі п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів звільнила ОСОБА_1 від сплати частини несплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2880 грн.

Керуючись ст. 367, п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 грудня 2017 року - змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зменшити розмір стягуваних аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 11 січня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова