Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 367/3813/16-ц

провадження № 61-39293св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім'ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, від імені якої діє адвокат Федірко Світлана Андріївна, на постанову Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Волохова Л. А., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім'ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про безперешкодну участь батька у вихованні та забезпеченні дитини, зобов'язання особи не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною.

Позовна заява мотивована тим, що 12 вересня 2009 року між ним та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася дочка ОСОБА_4.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

03 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений нотаріально посвідчений договір про утримання дитини та сплату аліментів, за умовами якого сторони, крім іншого, домовились, що дитина ОСОБА_4 буде проживати з матір'ю ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1; батько дитини ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати аліменти на дочку у розмірі 3 000 грн 00 коп. щомісяця до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку. Також у пункті 19 цього договору визначено, що батько має право на особисте спілкування з дитиною, а мати не має права перешкоджати спілкуванню та не чинитиме йому перешкод у вихованні дочки, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини.

Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 22 березня 2016 року № 95/4 ОСОБА_1 визначено години спілкування з дочкою ОСОБА_4, а саме: систематичні побачення щотижня - вівторок, четвер з 17 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв.; перші і треті вихідні місяця - за місцем проживання батька, починаючи з 17 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі, за умови попередньої домовленості з матір'ю дитини; два тижні в зимовий період та два тижні в літній період з метою оздоровлення та відпочинку.

Оскільки ОСОБА_2 чинить позивачу перешкоди у спілкування з дочкою, ОСОБА_1 просив суд визначити спосіб його участі у вихованні та розвитку дочки ОСОБА_4 із систематичними побаченнями та можливістю спільного відпочинку й відвідування дитиною місця проживання батька у період: з понеділка по п'ятницю з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; кожні перші та треті або другі та четверті вихідні місяця; два тижні взимку та два тижні влітку під час канікул для оздоровлення та спільного відпочинку. Крім цього, позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у здійсненні ним свого батьківського обов'язку щодо спілкування, виховання та забезпечення дочки.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім'ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, у якому просила суд визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 шляхом спілкування з дитиною кожного вівторка та четверга з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. - за місцем проживання дитини у квартирі АДРЕСА_2; першу та третю суботу місяця з 10 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв., першу та третю неділю місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. - за місцем проживання дитини ОСОБА_4 або на нейтральній території у межах м. Буча Київської області.

У заяві зазначала, що жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинила та рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 22 березня 2016 року № 95/4 виконувала належним чином. З урахуванням віку та стану здоров'я дитини, ставлення дочки до батька, виходячи з балансу інтересів дитини й батька, вважає, що запропонований нею порядок участі батька у вихованні дитини буде максимально відповідати інтересам дочки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2017 року у складі судді Карабаза Н. Ф. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у здійсненні ним обов'язку щодо спілкування, виховання та забезпечення дочки ОСОБА_4

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 шляхом спілкування з дитиною кожного вівторка та четверга з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., першу та третю суботу місяця з 10 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв., першу та третю неділю місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3.

Перші півроку спілкування з дитиною проводити у присутності матері дитини.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при визначенні способу участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд враховує вік дитини, прихильність дитини до батька та матері, ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, ведення ними здорового способу життя та відсутність шкідливих звичок. Між сторонами склалися особисті неприязні стосунки, проте ці стосунки не повинні перешкоджати спілкуванню батьків та доньки. При цьому, суд виходив з того, що дитина тривалий час проживає з матір'ю, яка забезпечує належні умови проживання, виховання, розвиток дитини та забезпечена власним житлом, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов, а також те, що інтересам дитини приділяється першочергова увага, а саме дитина повинна мати певний час для відпочинку та сталий режим дня за місцем свого постійного проживання.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2017 року у частині визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у частині зобов'язання проводити спілкування з дитиною у присутності матері перші півроку скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та спілкуванні з нею таким чином: систематичні побачення щотижня у вівторок та четвер з 17 год 00 хв. до 20 год. 00 хв.; побачення у перші і треті вихідні дні місяця за місцем проживання ОСОБА_1, починаючи з 11 год 00 хв. суботи до 17 год 00 хв. неділі, за умови попередньої домовленості з матір'ю дитини ОСОБА_2 і з можливою зміною днів і годин спілкування за домовленістю між батьками дитини; спільний відпочинок ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_4 на один тиждень у зимовий період та два тижні у літній період з метою оздоровлення дитини.

У іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки тим обставинам, що ОСОБА_1 сумлінно виконує свої батьківські обов'язки, характеризується позитивно та не має шкідливих звичок. Крім того, згідно з висновком експертного дослідження за результатами проведення судової психологічної експертизи від 05 серпня 2016 року особливості виховної поведінки батька впливають на емоційний стан дитини позитивно. У ОСОБА_4 формується відчуття благополуччя, захищеності й дитина відчуває свою значимість у житті батька. За сукупністю особливостей виховної поведінки ОСОБА_1 є цілком сприятливим для забезпечення психологічного благополуччя його дочки. А тому, враховуючи зазначене, апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції та визначив участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом перебування дитини за місцем проживання батька перші та треті вихідні тижня.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У липні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що визначення місця побачень дитини з батьком саме за місцем проживання дитини відповідає інтересам малолітньої дитини, оскільки на даний час дитина проживає за адресою: АДРЕСА_5, а батько дитини фактично проживає по АДРЕСА_4. Відстань між цими містами 135 км, а час, який витрачається на переїзд, - понад дві години. Пряме сполучення між цими містами відсутнє та поїздка громадським транспортом займає весь день, що є значним навантаженням на малолітню дитину та не відповідає її інтересам. Апеляційний суд також не врахував те, що дитина емоційно прив'язана до матері та протягом тривалого часу не спілкувалася з батьком, а тому її побачення з батьком за відсутності матері можуть створити дискомфортну ситуацію для дитини. Отже, судом апеляційної інстанції необґрунтовано скасоване законне рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін. Зазначав, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з урахуванням прав та інтересів дитини і не порушує рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребуваної її матеріали з Ірпінського міського суду Київської області та зупинено виконання постанови Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дочка ОСОБА_4.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

03 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір про утримання дитини та сплату аліментів, за умовами якого сторони, крім іншого, домовились, що дитина ОСОБА_4 буде проживати з матір'ю ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1; батько дитини - ОСОБА_1 зобов'язався сплачувати аліменти на дочку у розмірі 3 000 грн 00 коп. щомісяця до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку. Також у пункті 19 цього договору визначено, що батько має право на особисте спілкування з дитиною, а мати не має права перешкоджати спілкуванню та не чинитиме йому перешкод у вихованні дочки, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 зверталася до Бучанського відділення Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області із вимогою прийняти міри щодо її колишнього чоловіка ОСОБА_1 шляхом заборони забирати дочку без попереднього узгодження з її матір'ю.

Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 22 березня 2016 року № 95/4 ОСОБА_1 визначено години спілкування з дочкою ОСОБА_4, а саме: систематичні побачення щотижня - вівторок, четвер з 17 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв.; перші і треті вихідні місяця за місцем проживання батька, починаючи з 17 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. неділі, за умови попередньої домовленості з матір'ю дитини; два тижні в зимовий період та два тижні в літній період з метою оздоровлення та відпочинку.

07 серпня 2016 року ОСОБА_2 повторно зверталася до правоохоронних органів з вимогою вжити заходи щодо ОСОБА_1, який взяв дитину на побачення у години, визначені рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 22 березня 2016 року № 95/4, та вчасно її не повернув, лише надіслав їй SMS-повідомлення про те, що він разом із дочкою знаходиться на відпочинку в Одеській області.

19 серпня 2016 року ОСОБА_2 знову була вимушена звертатися до правоохоронних органів щодо того, що ОСОБА_1 не дотримується порядку побачень з дочкою, визначеного рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 22 березня 2016 року № 95/4.

Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення судової психологічної експертизи від 05 серпня 2016 року № 11687/16-61 особливості виховної поведінки ОСОБА_1 впливають на емоційний стан дитини позитивно; у малолітньої ОСОБА_4 формується по-перше, відчуття благополуччя, по-друге, відчуття захищеності, по-третє, уявлення стосовно того, що правильно, а що ні, по-четверте, вона відчуває свою значимість в житті батька; за сукупністю особливостей виховної поведінки ОСОБА_1 є цілком сприятливим для забезпечення психологічного благополуччя його дитини. ОСОБА_1 є комунікабельним, доброзичливим, турботливим, співчуваючим; має багату уяву, просторове бачення, має сформований внутрішній самоконтроль, емоційний; мотивація на досягнення успіху; відкритий до нової інформації; має сімейно-побутову направленість. Під час взаємодії дитини з батьком вона прислухається до його слів і веде себе слухняно; коли батько тримає дитину на руках, вона обіймає його за шию і нахиляє голову в його бік, обличчя при цьому усміхається.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі -

Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76, заява № 2091/13 (M. S. v Ukraine) суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Аналогічні норми права містяться в законодавстві України.

Так, відповідно до положень статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За правилами статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно із частиною першою статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Установивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з дитиною, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, яка проживає з матір'ю, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дочкою.

Встановлюючи порядок побачень батька з дитиною, суд першої інстанції, враховуючи вік дитини, якій на час розгляду справи судом першої інстанції було п'ять років, та її інтереси, психологічну характеристику дитини та рішення Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 22 березня 2016 року № 95/4, дійшов правильного висновку про можливість визначення порядку побачень батька з дитиною шляхом спілкування кожного вівторка та четверга з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., першу та третю суботу місяця - з 10 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв., першу та третю неділю місяця - з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем проживання дитини та встановив, що перші півроку спілкування з дитиною має проводитися у присутності матері дитини.

Разом із цим, переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на вказані норми законодавства уваги не звернув, не врахував, що батько систематично не виконував рішення Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 22 березня 2016 року № 95/4 щодо часу побачень з дочкою та не повідомляв мати дитини про його наміри спілкуватися з дитиною, без дозволу матері забирав дитину на відпочинок та вчасно не повертав її, тобто вчиняв дії, які негативно позначалися на уставленому порядку життя дитини. Висновки апеляційного суду зроблені на припущеннях та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому суд апеляційної інстанції неправомірно скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України щодо законності й обґрунтованості, що в силу положень статті 413 ЦПК України є підставою для його скасування із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, від імені якої діє адвокат Федірко Світлана Андріївна, задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 24 травня 2018 року скасувати та залишити в силі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк