Дата документу 03.04.2019 Справа № 337/4049/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/4049/17 Головуючий у 1 інстанції Нещеретна Л.М.
Провадження № 22-ц/807/158/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.

за участю секретаря судового засідання: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної Іпотечної Установи на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Банк "Фінанси та Кредит", Державної Іпотечної Установи, про визнання основного зобов'язання за кредитним договором виконаним, а іпотеки припиненою та зняття заборони обтяження з нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до АБ «Фінанси та Кредит», Державної Іпотечної Установи, про визнання основного зобов'язання за кредитним договором виконаним, а іпотеки припиненою, зняття заборони обтяження з нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 17.09.2004 року вона уклала кредитний договір з банком АТ «Фінанси та Кредит» та відповідно іпотечний договір від 11 жовтня 2004 року для придбання житла за адресою: АДРЕСА_1, для особистого користування.

11 лютого 2015 року між АТ «Фінанси та Кредит» та Державною Іпотечною Установою було укладено договір відступлення права вимоги за яким новим кредитором за її договором стала Державна Іпотечна Установа.

Посилаючись на те, що на сьогоднішній день вона сплатила всю суму заборгованості за кредитним договором на рахунок первісного кредитора, та виконала всі свої зобов'язання за договором від 17 вересня 2004 року, просила суд визнати виконаним основне зобов'язання ОСОБА_3 перед АТ Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором від 17 вересня 2004, та визнати припиненим з 19.05.2016 року Іпотечний договір від 11 жовтня 2004 року, укладений між АТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, предметом якого є нерухоме майно, вартістю 57 008, 65 грн., яке знаходяться за адресою АДРЕСА_2.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2018 року позов задоволено.

Визнано виконаним основне зобов'язання ОСОБА_3 перед АТ Банк «Фінанси та Кредит», за кредитним договором від 17 вересня 2004 року.

Визнано припиненою з 19.05.2016 року іпотеку за Іпотечним договором від 11 жовтня 2004 року, укладеного між АТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 предметом якого є нерухоме майно, яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

Знято обтяження нерухомого майна, яке знаходяться за адресою АДРЕСА_2, яке було накладено в рамках Іпотечного договору від 11 жовтня 2004 року, укладеного між АТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 внісши відповідні зміни до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна.

Стягнуто з відповідачів по справі на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640 грн., з кожного по 320 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, Державна Іпотечна Установа подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що станом на дату ухвалення рішення Державна іпотечна установа, як кредитор за Кредитним договором №857-094И від 17.09.2004 року не отримувала ніяких платежів в рахунок погашення заборгованості від ОСОБА_3, а тому зняття обтяження з майна можливе тільки у разі погашення кредиту. ОСОБА_3 не надала суду доказів сплати заборгованості з відсотками за користування кредитними коштами.

ОСОБА_3 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у правовідносинах, що виникли між ОСОБА_3 (боржник), та АТ Банк «Фінанси та Кредит», відбулося виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед АТ Банк «Фінанси та Кредит», у зв'язку з чим, на підставі встановленій законом, зобов'язання ОСОБА_3 перед АТ Банк «Фінанси та Кредит» вважаються припиненими з 19 травня 2016 року.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 17 вересня 2004 року уклала кредитний договір з банком АТ «Фінанси та Кредит», № 857-094И від 17 вересня 2004 року, для придбання житла за адресою: АДРЕСА_3, для особистого користування.

Виконання боргових зобов'язань ОСОБА_3 забезпечено договором іпотеки від 11 жовтня 2004 року № 857-094і відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 Заставна вартість предмета іпотеки за п. 3 іпотечного договору від 11 жовтня 2004 року складає 57 008, 65 гривень.

Згідно п. 2 умов іпотечного договору, він забезпечує вимогу АТ Банк «Фінанси та Кредит», що випливає з кредитного договору № 857-094И від 17 вересня 2004, укладеного між АТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, за умовами якого остання зобов'язана повернути Банку кредитні кошти та сплатити відсотки за користування ними в розмірі, згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених цим кредитним договором. Відповідно до п.п. 11.3.1., 11.3.2., іпотечного договору, сторони погодили, що у випадку невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання за кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, реалізувати його відповідно до цього договору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між АТ Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.20015 року згідно п. 3.4.2 якого АТ Банк «Фінанси та Кредит» повинен після отримання грошових коштів, перерахувати їх протягом 3 робочих днів на рахунок нового кредитора, а саме Державної іпотечної установи.

Крім того, судом вірно встановлено, що АТ «Фінанси та Кредит» листами від 06.06.2016 року, 13.09.2016 року, на звернення ОСОБА_3 повідомляв про незаконність дій Державної іпотечної установи, і про те що змушений відстоювати свої законні інтереси. Цими ж листами банк повідомляв про те, що згідно затвердженої Господарським судом м. Київа, Мирової угоди від 2001.2016 року (справа 910/21864/15), між АТ «Фінанси та Кредит» та Державною Іпотечною Установою, до моменту формування ліквідаційної маси та передачу усіх прав, сплата заборгованості за кредитним договором може відбуватись через установи банку, оскільки сторони домовились здійснювати звіряння платежів, та вести реєстр обліку заборгованості. Саме тому, а також враховуючи недопустимість прострочення щомісячних платежів, позивачка сплачувала грошові кошти за кредитним договором на рахунок первісного кредитора - АТ «Фінанси та Кредит».

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо існуючого рішення апеляційного суду, з огляду на те, що в досліджуваному рішенні вбачається, що позивач раніше звертався до суду із прохання звільнення майна з під арешту, натомість в даній справ ставиться питання що до визнання основного зобов'язання (кредитного зобов'язання) виконаним, а іпотеку припиненою що дає підстави вважати що позивач звертається до суду з іншим предметом та підставою позову. Що стосується твердження Відповідача про сплату коштів на інші рахунки, то слід зазначити про те, що відповідно платіжних доручень, копії яких знаходяться у матеріалах справи, Позивачка сплачувала грошові кошти за кредитом в установі банку АТ «Фінанси та Кредит», тобто у тій самій банківській установі в який отримувала кредит, в с самих платіжних дорученнях, в графі призначення платежу зазначається: «Погашение ссудоной задолженности согласно договора № 857-094И от 17.09.2004».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заборгованість та претензії від первісного кредитора, - банку АТ «Фінанси та Кредит», відсутні що підтверджується відповідною довідкою АТ «Фінанси та Кредит» № 22.5/2489 від 28 грудня 2016 року, яка міститься в матеріалах справи.

Крім того, на звернення позивача до Державної Іпотечної Установи стосовно реквізитів для сплати кредиту, Позивачка листом від 18.04.2016 року, отримала відповідь щодо самостійного прийняття рішення, оскільки кредит видавав АТ «Фінанси та кредит», а будь які зміни до кредитного договору між позивачем та Державною Іпотечною Установою укладено не було, ОСОБА_3, попередивши Державну Іпотечну Установу щодо наміру сплачувати заборгованість за умовами договору.

Вирішуючи питання щодо припинення зобов'язань ОСОБА_3 перед АТ Банк «Фінанси та Кредит» та Державної іпотечної служби суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідно до норм ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Положеннями статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину, який є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судова колегія вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 в повному обсязі сплатила кошти які були передбачені умовами кредитного договору, про що, свідчить відповідні довідка (Том 1, а.с. 17), а також квитанції про сплату коштів.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_3 належно виконала всі зобов'язання перед боржником та припинила їх перед АТ Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 8 800 (вісім тисяч вісімсот) доларів США. Одночасно, відповідно до положень закону були припинені зобов'язання за іпотечним договором.

За положеннями ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положення ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Суд першої інстанції, на підставі вірно встановлених фактів та надавши належну оцінку доказам, дійшов вірного висновку проте, що у правовідносинах, що виникли між ОСОБА_3 (боржник), та АТ Банк «Фінанси та Кредит», відбулося виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед АТ Банк «Фінанси та Кредит», у зв'язку з чим, на підставі встановленій законом, зобов'язання ОСОБА_3 перед АТ Банк «Фінанси та Кредит» вважаються припиненими з 19 травня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи не міститься доказів, які б підтверджували доводи позивача в частині погашення заборгованості за кредитним договором спростовуються наявною в матеріалах справи Довідкою від 28 грудня 2016 року, з якою вбачається, що станом на 28.12.2016 року заборгованість за кредитним договором №857-094И від 17.09.2004 року повністю погашена, зобов'язання перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконані ОСОБА_3 в повному обсязі (Том 1, а.с. 17).

Інші доводи апеляційної скарги носять характер формальних міркувань, що не можуть слугувати достатньою та обґрунтованою підставою для скасування правильних по суті судових рішень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної Іпотечної Установи залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: