Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 202/19304/13-ц

провадження № 61-8456св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року у складі судді Слюсар Л. П. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Максюти Ж. І., Прозорової М. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2012 року Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Бакн») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № CNNOAU00150021 (далі - кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_1 отримав у борг 8 260,00 доларів США на купівлю автомобіля та 3 293,71 доларів США для сплати страхових платежів й зобов'язався повернути кошти 25 жовтня 2013 року.

20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ «ПриватБанк» укладений договір поруки № 167, відповідно до умов якого ПАТ «Акцент-Банк» зобов'язалося відповідати перед ПАТ «ПриватБанк» за неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору у межах 10 000 грн 00 коп.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмір 7 998,59 доларів США, яка складається із заборгованості за основним зобов'язанням - 3 646,97 доларів США, процентів за користування кредитними коштами - 2 205,80 доларів США, комісії за користування кредитними коштами - 464,42 доларів США та пені - 1 681,40 доларів США.

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з боржника та поручителя заборгованість за кредитом у розмірі 10 000 грн 00 коп., та стягнути з боржника заборгованість у розмірі 6 747,03 доларів США, що в еквівалентні 53 932 грн 73 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Провадження в частині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, а тому суд закрив провадження у цій частині. Відмовляючи у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, суд виходив із того, що рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 686 грн 18 коп., а тому підстави для повторного стягнення з позичальника заборгованості у цій справі відсутні.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що правовідносини сторін за кредитним договором припинилися з ухваленням 13 квітня 2012 року Носівським районним судом Чернігівської області рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 686 грн 18 коп., у зв'язку з чим припинилось право банку на стягнення з позичальника суми основної заборгованості, нарахування процентів і пені за кредитним договором від 25 жовтня 2006 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На час звернення банку до суду з цим позовом рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2012 року не виконано. Відсутність реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання ними грошового зобов'язання. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав у борг 8 260,00 доларів США на купівлю автомобіля та 3 293,71 доларів США для сплати страхових платежів й зобов'язався повернути кошти 25 жовтня 2013 року.

20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ «ПривтаБанк» укладений договір поруки № 167, відповідно до умов якого ПАТ «Акцент-Банк» зобов'язалося відповідати перед ПАТ «ПриватБанк» за неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору у межах 10 000 грн 00 коп.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 23 січня 2013 року утворилась заборгованість у розмір 7 998,59 доларів США, яка складається із заборгованості за основним зобов'язанням - 3 646,97 доларів США, процентів за користування кредитними коштами - 2 205,80 доларів США, комісії за користування кредитними коштами - 464,42 доларів США та пені - 1 681,40 доларів США.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2012 року, ухваленим у справі № 2/2516/34/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 686 грн 18 коп.

При розгляді справи № 2/2516/34/12 судом було встановлено, що позичальник належним чином не виконував умов кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 30 травня 2011 року заборгованість за кредитним договором від 25 жовтня 2006 року становила 4 800,95 доларів США та складалася із заборгованості за кредитом - 3 599,27 доларів США, заборгованості за процентами - 850,24 доларів США, комісії - 233,22 доларів США та пені - 118,22 доларів США.

Стягуючи з боржника лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 599,27 доларів США, що в еквіваленті 28 686 грн 18 коп., суд виходив із того, що автомобіль, придбаний за кредитні кошти, після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21 квітня 2009 року, за дорученням ОСОБА_1 був реалізований працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк», а кошти від його реалізації зараховані банком на погашення заборгованості за кредитом. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з боржника процентів, комісії та пені за цим договором.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2012 року набрало законної сили 26 липня 2012 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз норм статей 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що ухваленням 13 квітня 2012 року Носівським районним судом Чернігівської області рішення про стягнення у повному обсязі заборгованості за кредитним договором припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, у тому числі право на стягнення тіла кредиту, процентів, комісії та пені.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не перевірили наявність підстав для притягнення боржника до цивільно-правової відповідальності, передбаченої статті 625 ЦК України, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі вимоги у позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» не заявлялись.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень у частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року у частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в апеляційному порядку не переглядалось та касаційному порядку не оскаржувалося, а тому правильність висновків суду першої інстанції у цій частині колегією суддів не перевірялась.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

Ю. В. Черняк