Справа № 127/10/19
Провадження № 2/127/1/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

09.04.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрували шлюб 04.01.2000 року у виконкомі Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 2. Однак, спільне життя не склалось, вони припинили подружні відносини і сумісне проживання, шлюб фактично розпався. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2018 року шлюб розірваний. Після припинення спільного проживання батьків їх 2 дітей син ОСОБА_4, 2010 р-н., і донька ОСОБА_1, 2000 н-р., залишились проживати з матір'ю. Відповідач сплачував аліменти на користь матері ОСОБА_3 на утримання 2 дітей, в тому числі, сина ОСОБА_4, 17.07.2010 р-н., і доньки ОСОБА_1, 07.10.2000 р-н., згідно судового наказу, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 10.08.2018 року по справі № 127/ 18947/ 18, в розмірі 1/3 частини ( по 1/6 частині на кожну дитину) від усіх видів заробітку (доходу) платника щомісячно до досягнення повноліття старшою донькою ОСОБА_1, 07.10.2000 р-н. 07 жовтня 2018 року ОСОБА_1, виповнилось 18 років, і стягнення аліментів на її утримання було припинено. Однак, ОСОБА_1 продовжує навчання та є студенткою першого курсу навчання медичного факультету Івано-Франківського національного медичного університету, денної, бюджетної форми навчання. Стипендії позивач не отримує, жодного самостійного доходу не має, тому в неї немає власних коштів на існування ( їжу, одяг, тощо),а також на навчання (відвідування додаткових занять, придбання підручників, учбових засобів, утримання необхідної для навчання комп'ютерної техніки, транспортні витрати, тощо). Таким чином, позивач знаходжусь в край скрутному матеріальному становищі і потребую матеріальної допомоги з боку обох батьків. ОСОБА_3 повністю утримує позивача і надає посильну матеріальну допомогу на навчання, але сама не в змозі оплачувати мої потреби в навчанні належним чином та утримувати позивача, а також меншого неповнолітнього сина і себе саму. ОСОБА_2 не бажає добровільно вирішити питання про продовження сплати аліментів на моє утримання в період мого навчання, тому мати позивача вирішила звернутись з позовом до суду. Позов було задоволено 13.12.2018 року лише на період жовтень 2018 року - листопад 2018 року (справа № 127/ 25720/18 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, тому що була відсутня довідка, де вказано термін навчання доньки ОСОБА_1. Просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1, 07.10.2000року народження, в розмірі 1 /6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення на весь період навчання до 30.06.2024року, але не більше ніж до досягнення 23-річного віку.

Ухвалою суду від 14.02.2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала за обставин викладених в позові, просила позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Враховуючи думку представника позивача, вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1, 07.10.2000року народження є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.4).

Згідно довідки ДВНЗ «Івано Франківський національний медичний університет» №1762 від 29.12.2018 року ОСОБА_1 є студентом 1 курсу 5 групи медичного факультету Івано Франківського національного медичного університету денної, бюджетної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2018року по 30.06.2024року (а.с.3).

Відповідно до судового наказу виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 10.08.2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_1, 07.10.2000р.н. та сина ОСОБА_5С,, 17.07.2010р.н. в розмірі 1 /3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01.08.2018року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

Згідно довідок про доходи від 15.02.2019року № 02-630, від 05.03.2019року № 02-900, від 03.04.2019року №02-1382 у ОСОБА_1 за період з вересня 2018 року по березень 2019року відсутні доходи.

Таким чином, судом встановлено, що повнолітня ОСОБА_1 продовжує навчання в Івано Франківському національному медичному університеті та потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України).

Згідно із ч.1 ст. 8 ЗУ «про охоронну дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006року зазначено про обов'язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов'язок) настає за обов'язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018, у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.

Згідно ч.1 ст. 199 СК України батьки зобовязані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

У відповідності з ч. 3 ст. 199 СК України право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На підставі ст. ст. 183-183 СК України розмір аліментів, які стягуються на утримання дитини, встановлюється судом з урахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини, сімейного та матеріального стану сторін, їх доходів, як частина заробітку чи доходу відповідача по справі але розмір аліментів на одну дитину не може бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини чим порушує вимогу ст. 198 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідач має можливість надавати допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів (заробітку) щомісяця, до досягнення нею двадцяти трьох років 07.10.2023року.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вважає, що з відповідача в дохід держави підлягають стягненню 768,40 грн. судового збору, оскільки позивачка при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від його оплати.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 182, 199, 200 СК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, 14.03.1979р.н. (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, працюючого апаратником сушіння на «Вінницяпобутхім») аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_1, 07.10.2000року народження, в розмірі 1 /6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.01.2019року і до досягнення нею двадцяти трьох років 07.10.2023року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.04.2019року.

ОСОБА_1, АДРЕСА_2 Франківськ, ІПН.

ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1.

Суддя: