Дата документу 09.04.2019 Справа № 333/2907/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2907/18 Провадження №22-ц/807/1575/19
Головуючий в 1-й інстанції - Варнавська Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2019 року, ухвалене в м. Запоріжжя (повний текст рішення складено 21 січня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування,-

В С Т А Н О В И В:

До суду 06.06.2018 року звернулась ОСОБА_6 з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування. Позов обґрунтовано тим, що з 14.04.2007 року по 02.06.2014 р. позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Дитина є інвалідом з дитинства. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Відповідач не цікавиться життям доньки, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з донькою та приймає участь в її вихованні. Станом здоров'я опікується лише позивачка, відповідач не з'являвся до медичних установ та навчальних закладів. Позивачка через родичів зверталась до відповідача з проханням змінити ставлення до дитини та надавати їй матеріальну допомогу, але відповідач добровільно допомоги не надає, тому вона звернулась до суду та просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 і стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2019 року, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, що проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1, аліменти на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження в розмірі ј частини його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 1409 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позивачки про позбавлення його батьківських прав.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що поведінка позивача не свідчить про те, що він втратив інтерес до своєї доньки, а істиною метою заявленого позову є бажання співмешканця позивачки удочерити дитину з метою подальшого виїзду за кордон. Позовні вимоги позивачки є надуманими, та такими, що суперечать інтересам дитини. Апелянт бажає спілкуватись з дитиною, приймати участь у її вихованні, навчанні, добровільно надає допомогу, приймає участь у додаткових витратах і не має жодних підстав для позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу адвокат Жидкова Л.І., яка представляє інтереси ОСОБА_6, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з'ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв'язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 14.04.2007 року по 02.06.2014 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що підтверджується копією рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2014 року (а.с.11).

Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1, а.с. 12), яка проживає разом з позивачкою.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. є особою з інвалідністю з дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.13).

ОСОБА_7 навчалась в КУ «Запорізька спеціалізована загальноосвітня шкода-інтернат №2» в підготовчому класі з 01.09.2016 року по 20.05.2017 рік, за період навчання батько ОСОБА_5 до школи не з'являвся, навчанням, вихованням, успіхами та розвитком дитини не цікавився, що вказується в листі №164 від 15.05.2018 р. в КУ «Запорізька спеціалізована загальноосвітня шкода-інтернат №2» (а.с.15).

З листа Запорізької загальноосвітньої школи №83 від 17.05.2018 р. вбачається, що ОСОБА_7 навчається в ЗОШ №83 з 01.09.2017 р. в 1-му класі. Шкільною освітою дитини займається мати ОСОБА_6. За період навчання дитини в школі батько не з'являвся, навчанням, успішністю та розвитком дитини не цікавився (а.с.16).

Відповідно до листа «729/01-13 від 25.05.2018 року КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» дитина ОСОБА_7 спостерігається в дитячій амбулаторії №9 з народження. Дівчинка знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом «Органічний психічний розлад з частими епілептичними станами. Соціальна дезадаптація». На прийомах у дільничного педіатра та при огляді дитини вдома дівчинка знаходиться з мамою. Лікуванням та профілактикою захворювань займається мати дитини (а.с17).

Як вбачається з роздруківки платежів по рахунку АТ «КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_5 протягом липня 2016 року липня 2018 року були зроблені перекази грошових коштів на ім'я ОСОБА_6. Протягом двох років зроблено 10 платежів на загальну суму 7300 грн.

Відповідач ОСОБА_5 є батьком ще однієї дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 54).

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району в своєму висновку №2768/01-37/02 від 04.12.2018 р. вважала за доцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. У висновку зазначено, що було здійснено обстеження умов проживання дитини, яка проживає разом з матір'ю. Умови проживання задовільні, дитина забезпечена всім необхідним для проживання та нормального розвитку. Дитина сприймає ОСОБА_5 як сина свої бабусі, а не як батька, на питання коли вона його бачила дитина відповіла, що давно.

Суд першої інстанції при розгляді справи дійшов висновку, що аргументи позову щодо ухилення ОСОБА_5 від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. протягом останніх чотирьох років знайшли своє підтвердження. Оскільки батько дитини - ОСОБА_5 свідомо, з власної провини ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1., а саме: не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, лікування, не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, свідомо нехтував своїми батьківськими обов'язками. З метою захисту якнайкращих інтересів дитини суд визнав за доцільне позбавити батька батьківських прав.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_7.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із ст.ст. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 3 СК України передбачено, що дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 заперечував проти позбавлення його батьківських прав, бажає налагодити стосунки з донькою, періодично сплачує аліменти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки і таке ухилення повинно суперечити інтересам дитини, негативно впливати на її розвиток.

За висновком Районної адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району в своєму висновку №2768/01-37/02 від 04.12.2018 р., визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки.

Разом із тим, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування колегія суддів вважає недостатньо обґрунтованим, оскільки в ньому не в повному обсязі встановлені обставини, які підтверджують умисне ухилення батька від виховання дитини і такий висновок не ґрунтується на найкращому забезпеченні інтересах дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Суд першої інстанції не обґрунтував і не встановив тих виключних обставин, які є підставою для задоволення позову і за яких, позбавлення батьківських прав відповідача буде здійснено в інтересах дитини.

Однак при цьому колегія суддів зазначає, що при вирішенні данного спірного питання приорітетним є не встановлення вказаних виключних обставин, а перш за все це встановлення принципу "найкращих інтересів дитини".

При цьому рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідає найкращим інтересам дитини.

Стаття 8 Конвенції гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

При цьому у данному випадку рішення суду повинно переслідувати як законний спосіб (стаття 165 Сімейного кодексу України) втручання у сімейне життя, так і законну мету щодо захисту "прав та свобод інших осіб", а конкретно - дитини. Таке втручання на думку колегії суддів у даному випадку не є небхідним оскільки, позбавлення дитини (яка є особою з інвалідністю), враховуючи також малолітній вік дитини (дев'ять років), яка потребує опіки не тільки матері а і батька, що найкраще відповідає інтересам дитини та переслідує мету її зростання саме під безпосередньою опікою як матері так і в допустимій можливості (в зв'язку з окремим проживанням та наявністю у обох сімейних відносин з іншими особами) батька.

Матеріали справи не містять доказів негативного впливу батька на виховання дитини, та доказів, що позбавлення дитини батьківської опіки буде в її найкращих інтересах.

Як позов, і позиція позивача яку вона пояснила в суді апеляційної інстанції, так і рішення суду першої інстанції ґрунтуються на тому, що в накращих інтересах дитини є те, що наслідком позбавлення відповідача батьківських прав є усиновлення дитини чоловіком з яким зараз проживає мати та дитина. При цьому вказаний довід не тільки не є, а і не може відповідно до вказаних норм закону бути як підставою позову так і підставою позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач не тільки не довела, що намір чоловіка з яким вона проживає, і з яким у неї до цього часу шлюб не укладено, є реальним, а і що таке можливе, бо це є припущенням, усиновлення дитини буде в її кращих інтересах.

В такому випадку, наявність у дитини батьківської опіки не повинна повністю залежати від сімейних стосунків матері з іншим чоловіком, не біологічним батьком дитини.

При цьому апеляційний суд також враховує і поведінку відповідача, щодо можливості в достатній мірі спілкування з дитиною, яка певною мірою обмежена вказаним фактом проживання позивачки з іншим чоловіком однією сім'єю.

У зв'язку з викладеним, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати в частині позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В решті рішення в частині стягнення аліментів не оскаржувалось.

В зв'язку з цим, змінити у відповідності до ст. 141 ЦПК України розподіл судових. Змінити суму судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь держави з 1406,60 грн. до 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2019 року у цій справі скасувати в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Змінити суму судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь держави з 1406,60 грн. до 704,80 грн.

Решта рішення не оскаржувалась і апеляційним судом не переглядалась.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена, в частині яка переглядалась апеляційним судом, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 10 квітня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков