Дата документу 02.04.2019 Справа № 333/6784/15-ц
Запорізький Апеляційний Суд
Єдиний унікальний номер 333/6784/15 Головуючий у 1-й інстанції Фунжий О.А.
Номер провадження 22-ц/807/190/19 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ПАТ "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 28 лютого 2008 р. між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику в кредит грошові кошти у розмірі 69900 доларів США на строк по 28 лютого 2038р. включно, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних та виконати інші зобов'язання за кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 28 лютого 2008 р. між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за яким поручитель поручився перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. 25 травня 2012 р. між ПАТ "Сведбанк", який є правонаступником ВАТ "Сведбанк", та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ "Сведбанк" передав ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у т.ч. за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3

За вказаним кредитним договором позичальник свої зобов'язання не виконує, станом на 28 липня 2015 р. має заборгованість: за кредитом на суму 823280,82 грн., за процентами - 58645,51 грн., усього 881926,33 грн., які позивач просив стягнути з поручителя ОСОБА_4 .

3 вересня 2015 р. ПАТ "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 28 лютого 2008 р. між Відкритим ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_4 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 28 лютого 2008 р., укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_4 передав банку в іпотеку квартиру. Позичальник свої зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконує, станом на 28 липня 2015 р. має заборгованість на суму 881 926,33 грн.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ "Дельта Банк" права власності на зазначену квартиру.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0703/0208/71-030 від 28 лютого 2008 р. в розмірі 789010,16 грн.

У задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0703/0208/71-030 від 28 лютого 2008 р. в розмірі 92 916,17 грн. відмовлено.

Відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором за період з 10.01.2015р. по 03.09.2015р. в розмірі 92916,17 грн., та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних відмов та ухвалити нове рішення, яким в задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом першої інстанції, що 28.02.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №0703/0208/71-030. За умовами цього договору банк надав позичальнику в кредит грошові кошти у розмірі 69900 доларів США на строк по 28.02.2038 р. включно, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних та виконати інші зобов'язання за кредитним договором (т. 1 а.с. 5-18).

Згідно договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (п. 1.4.); забезпеченням виконання зобов'язань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом виступає іпотека об'єкта нерухомості, що придбається позичальником за договором купівлі-продажу (п. 2.1.); позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості зі кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця згідно додатку № 1 (графік погашення кредиту), що є невід'ємною частину цього договору (п.3.1.); проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця в період з 1 по 10 число включно за попередній календарний місяць (а.с. 3.3.); сторони за взаємною згодою домовились без укладання додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною зобов'язань позичальника щодо строку виконання позичальником зобов'язань за цим договором, зокрема, якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.3. цього договору (п. 3.8.); при порушені умов, передбачених п. 5.1.8. цього договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством України передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.3. цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього договору (п.3.9.); у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за цим договором банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов іпотечного договору (п. 6.1.3.); при настанні подій, зазначених у п. 3.8., 3.9., 6.1.2. цього договору банк має право вимагати погашення заборгованості у повному обсязі ( п. 6.1.4).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором було укладено:

- між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 договір поруки №07030208/71-030-Р1 від 28.02.20108р., за умовами якого ОСОБА_3 поручився перед банком за виконання позичальником зобов'язань (т. 1 а.с. 19-20).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 2 цього договору встановлено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальник умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами; у разі невиконання позичальником умов основного зобов'язання в строк, поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за першою вимогою банку протягом 10 календарних днів з моменту отримання поручителем письмової заяви банку про невиконання позичальником своїх зобов'язань (п.4.); поручитель зобов'язується виконати основне зобов'язання у разі настання випадків зміни строків виконання зобов'язань по основному зобов'язанню (п.7.); встановлено, що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням (п.10.).

- між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 договір іпотеки № №07030208/71-030-Z-1 від 28.02.20108р., за яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 вартістю 353376,22 грн. за згодою сторін (т. 2 а.с. 20-23).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 11 вищезазначеного договору іпотеки встановлено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково; при настанні зазначених випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору (п.11.); за вибором іпотекодержателя застосовується один з наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду або у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріусу (п.12.1., 12.1., 12.2.); задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (п.12.3.1.).

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитним договором, договором поруки, та договором іпотеки.

Це підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012р., укладеним між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ПАТ «Дельта Банк», та додатком до нього (т. 3 а.с.65-66).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов'язань у ОСОБА_4, станом на 28 липня 2015 р. утворилась заборгованість за кредитом на суму 37 316,22 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 USD - 2206,2278 UAN) складає 823280,82 грн., за процентами - 2 658,18 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 USD - 2206,2278 UAN) складає 58645,51 грн., усього 881 926,33 грн. (т. 3 а.с. 79).

Відповідно до п.п. п. 3.8., 3.9 Кредитного Договору №0703/0208/71-030 від 28.02.2008 року, банк має право надіслати Позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору у будь-який час з моменту настання вказаних обставин. При цьому строк виконання Позичальником своїх зобов'язань (повернення кредиту, сплата процентів за користування ним) за взаємною згодою Сторін, вважається таким, що настав на десятий календарний день з дня направлення Банком Позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору, у порядку передбаченому цим пунктом договору. При порушенні умов цього договору передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, та/або вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів.

Оскільки позичальником було прострочено виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» листами від 26 серпня 2015 р. повідомив його та поручителя про зміну строку виконання зобов'язань (т. 1 а.с.27, т. 2 а.с.25).

У встановлений позивачем строк позичальник та/або поручитель зобов'язання за кредитним договором не виконали.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Боржник (а відтак і поручителі) узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 28.02.2038 року, сплачуючи її частинами згідно з графіком платежів.

Сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк повинен був протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явити вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16.

Крім того, правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), за наслідками розгляду якої Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором, повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

З огляду на вищенаведені норми, колегія погоджується із висновком суду щодо припинення договору поруки ОСОБА_3 по зобов'язанням, які виходять за межі шестимісячного строку, що передує пред'явленню позову банком про дострокове стягнення всієї суми заборгованості - 03.09.2015 р., а після цієї дати порука не може бути визнана припиненою.

А отже, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ПАТ «Дельта Банк» у стягненні з поручителя заборгованості за період з 10.01.2015р. по 03.09.2015р. в розмірі 92916,17 грн., з наведеним у рішенні розрахунком колегія апеляційного суду також погоджується.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія також погоджується із висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 11 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим пунктом 12.3 та 12.3.2 договору, в тому числі передачею іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Вказаний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18.

Доводи апеляційної скарги про право банку звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі за рішенням суду, не заслуговують на увагу, оскільки стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: