Постанова

Іменем України

01 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 639/5758/17

провадження № 61-243св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_7, на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова у складі судді Труханович В. В. від 05 липня

2018 року та постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенка І. С., від 15 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовну заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід

ОСОБА_8, після смерті якого відкрилась спадщина на частину житлових будинків літ. «А», «Б-1» з відповідною частиною надвірних будівель у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що її батько, який є сином померлого діда, помер раніше за спадкодавця, тобто вона є спадкоємицею першої черги за законом за правом представлення, однак пропустила передбачений законом шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини через поважні причини, пов'язані із перебуванням на заробітках за межами України та відсутністю відомостей про смерть діда, просила визначити їй додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у два місяці. Крім того, просила визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом за відповідачами на 169/400 частин за кожним, виданих останнім, як спадкоємицям померлого ОСОБА_8

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду

від 15 листопада 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона, з незалежних від неї обставин, не мала можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що встановлений законодавством шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини вона пропустила із поважних причин, оскільки протягом тривалого часу, а саме з 2010 року перебувала за межами території України і не знала про відкриття спадщини.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщину у вигляді частини житлових будинків літ. «А-1», «Б-1» з відповідною частиною надвірних будівель у домоволодінні за адресою:

АДРЕСА_1.

Батько позивача помер раніше за спадкодавця, а саме 02 березня

2010 року, а тому вона є спадкоємицею першої черги за законом за правом представлення.

З 2010 року і на день відкриття спадщини позивач перебувала за межами України, а саме у Мексиканських Сполучених Штатах.

ОСОБА_4 пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, звернулася до нотаріуса про вчинення відповідних нотаріальних дій лише у листопаді 2017 року, однак постановою державного нотаріуса від 29 листопада 2017 року позивачу ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її діда на 169/200 часток вказаного нерухомого майна в зв'язку з відсутністю факту прийняття нею спадщини та видачею свідоцтв про право на спадщину на вищевказане майно іншим заявникам - відповідачам у справі (а. с. 17).

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Так, ОСОБА_4, в обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилалася на те, що вона протягом тривалого часу, а саме з 2010 року перебувала за межами території України і не знала про відкриття спадщини.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що ОСОБА_4 не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявністьоб'єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини, а її тривале перебування за кордоном не свідчить про поважність причини пропуску такого строку. При цьому суди правильно зазначили про те, що необізнаність позивач про смерть спадкодавця також не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки сама по собі ця обставина, без встановлення інших об'єктивних обставин, не свідчить про поважність пропуску спадкоємцем цього строку.

Крім того, із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звернулася лише у вересні 2017 році, майже через три роки з моменту смерті спадкодавця (ІНФОРМАЦІЯ_1), що є досить тривалим проміжком часу.

Пунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.

Позивач не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до посольства України в Мексиці, яке виконує консульські функції або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового зв'язку, що передбачено пунктом 3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 , тобто доказів, які б свідчили про перешкоди для подання такої заяви, позивачем не надано.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини не заслуговують на увагу, оскільки суди надали належну правову оцінку доводам сторін, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Також касаційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_4 про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з частиною четвертою статтею 403 ЦПК України, на яку в обґрунтування клопотання послався заявник, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об'єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Зазначені заявником обставини не свідчать про існування визначених цією статтею правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. ОСОБА_4 не навела обґрунтованих доводів щодо необхідності відступлення від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, і колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від такого висновку.

За таких обставин касаційний суд відмовляє ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні клопотання, поданого її представником ОСОБА_7, про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_7, залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта