КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/2256/2019 доповідач у суді апеляційної інстанції: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., суддів Іванової І.В., Сержанюка А.С.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровоського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль ІриниМиколаївни, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

18 жовтня 2018 року позивач звернувся з вищевказаним позовом.

Одночасно із позовом ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, яку мотивовано тим, що ним оспорюється у судовому порядку виконавчий напис на підставі якого здійснюються виконавчі дії, а тому на думку позивача його буде позбавлено права власності на майно та він не зможе поновити свої права після стягнення грошових коштів на підставі оспорюваного виконавчого напису.

З огляду на означене заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. вчиненого 19 вересня 2018 року в межах виконавчого провадження відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. та заборонити приватному виконавцю вчиняти виконавчі дії у означеному виконавчому провадженні.

Ухвалою Дніпровоського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, обґрунтовуючи її тим що, не застосування заходів забезпечення позову вже призвело до того, що заробітна плата відраховується на користь стягувача, що робить неможливим досягнення мети позову, а саме захист права позивача від незаконних вимог банку, реалізованих вчиненням виконавчого напису нотаріуса та захист права власності на його заробітну плату та інше майно.

ОСОБА_2 зазначає, що в разі задоволення позову його права не будуть поновлені, а йому необхідно буде звертатись до суду ще з одним позовом про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса чи витребування майна з чужого незаконного володіння, адже позивач не зможе застосувати поворот виконання, через те, що стягнення відбувається не на підставі рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні представники сторінпідтримали свої позиції.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Залишаючи заяву без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час відсутні належні правові підстави для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

Такий висновок не відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 &q?нн;Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову&q?ти; забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст.17 Закону України &q?ож;Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини&q?рн; суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод &qusp;Право на ефективний засіб юридичного захисту&quto; встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності належить враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Таким чином у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

Співмірність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Забезпечення позову, як інститут цивільного судочинства, сприяє його ефективності та спрямовується на припинення дій, які можуть утруднити виконання рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

За своєю природою заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання судового акту, яким закінчується вирішення спору по суті.

Місцевим судом зазначено та відповідає матеріалам справи те, що предметом позову є визнання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни №5023 від 19.09.2018 року таким, що не підлягає виконанню.

Вбачається, що на підставі означеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження №57369957 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ &quma;Укрсоцбанк&qu00; заборгованості в розмірі 253 487, 82 грн.

16 жовтня 2018 року приватним виконавцем арештовано майно позивача.

23 жовтня 2018 року арештовано кошти на рахунках позивача у банківських установах.

25 жовтня 2018 року направлено лист за місцем роботи позивача, звернено стягнення на його заробітну плату.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

За таких обставин, можна зробити висновок про утруднення чи неможливість виконання рішення суду, яким може бути скасований виконавчий документ, яким є виконавчий напис приватного нотаріуса, після стягнення майна з ОСОБА_2 на користь ПАТ &qugn;Укрсоцбанк&quin; заборгованості.

Доводи ОСОБА_2 заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про те, що не існує загрози відчуження майна позивача та відсутні правові підстави для забезпечення позову є хибним у контексті спірних правовідносин.

Заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, позивачем викладено свої доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі невжиття таких заходів, а зазначені позивачем підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред'явленими вимогами, вид забезпечення позову обрано судом відповідно до ст. 150 ЦПК України, та він не порушує прав і охоронюваних законом інтересів відповідача.

Доводи ОСОБА_2 щодо заборони приватному виконавцю вчиняти виконавчі дії у виконавчому провадженні, колегію суддів не приймаються, оскільки даний вид забезпечення позову не є співмірним до заявлених позовних вимог.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

За таких обставин суд першої інстанції не врахував обставин справи, через що постановлена ним ухвала відповідно до вимог ст. 376 ч.1 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381,382, 383, 384, 389 ЦПК України Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровоського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року -скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 19 вересня 2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни, зареєстрованого в реєстрі за №5023, в рамках виконавчого провадження ВП№57369957, відкритого 05.10.2018 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною.

В іншій частині вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: