ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2193/18
Провадження №2/477/172/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді Глубоченка С.М.

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області,

про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок №140, що розташований в с. Пересадівка Вітовського району Миколаївської області по вул. Бойка-Блохіна та на земельну ділянку, площею 4,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Пересадівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, після смерті ОСОБА_3, яка померла 21 березня 2009 року.

В обґрунтування позову вказала, що 21 березня 2009 року померла ОСОБА_3, яка при житті залишила заповіт на її імя, в якому заповіла їй все належне майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, в тому числі житловий будинок, що розташований в с. Пересадівка Вітовського району Миколаївської області по вул. Кірова, 140 Позивач звернулась до приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне спадкове майно позивачу відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Оскільки правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно втрачені та поновити їх не можливо, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

Позивач та її представник у судове засідання не зявились, від представника надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити.

Відповідач Воскресенська селищна рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представників не направила, надіслала заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника селищної ради.

Відповідач Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву про розгляд справи за відсутності представника з ухваленням рішення на розсуд суду.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального та відеозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частин рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район.

21 березня 2009 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 квітня 2009 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області (а.с.8).

За життя, 28 березня 2008 року, ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі за №1189, яким заповіла ОСОБА_6 все належне їй майно де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона матиме за законом право, у тому числі належну їй на праві приватної власності частину житлового будинку повністю з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, яка розташована в с. Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області по вул. Кірова, 140 (а.с.11).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16 квітня 2018 року №36947305, зазначений вище заповіт ОСОБА_3 є чинним (а.с.60-61).

Позивач ОСОБА_2 є особою, якій померла ОСОБА_3 заповіла спірне спадкове майно.

Вказана обставина обєктивно підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 28 вересня 2009 року, виданого відділом реєстрації цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_6 після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище «Дяченко» (а.с.10).

Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу від 24 січня 2011 року, виданого виконкомом Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, ОСОБА_7 після державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «Дяченко-Роставецька» (а.с.9).

У відповідності до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 ЦК України).

Згідно з статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів.

Згідно статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 та частина 1 статті 1273 ЦК України).

Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 16 квітня 2018 року звернулась до приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 (а.с.51).

Отже, з заявою про прийняття спадщини позивач звернулася після шести місяців з дня відкриття спадщини (9 років і 26 днів).

Згідно довідки Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 04 вересня 2017 року №1403 на день відкриття спадщини, тобто на 21 березня 2009 року разом з спадкодавцем ОСОБА_3 за однією адресою проживала без реєстрації позивач ОСОБА_2 (а.с.18).

Факт проживання позивача без реєстрації разом з спадкодавцем за однією адресою на день смерті спадкодавця також підтверджується й актом про проживання від 09 січня 2019 року, підписи на якому посвідчені виконувачем обовязки старости с. Пересадівка Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області (а.с.85).

Згідно частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до абзацу 2 пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, що діяла на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», що регулює відносини, повязані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, особа може мати постійне, переважне та тимчасове місце мешкання, та воно не обовязково повязане з місцем її реєстрації (статті 3, 6).

Тобто, національне законодавство не визначає факт реєстрації за місцем проживання спадкоємця разом з спадкодавцем як єдину умову, що підтверджує факт постійного проживання, визначеного частиною 3 статті 1268 ЦК України.

Вказана позиція суду кореспондується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду в цивільній справі №404/2163/16-ц, згідно якої сама по собі відсутність реєстрації за місцем проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

За вищевикладених обставин, суд вважає, що позивач ОСОБА_2, як спадкоємець померлої ОСОБА_3, прийняла спадщину після її смерті за правилами частини 3 статті 1268 ЦК України та придбала право на спадкове майно.

До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії P4 №090766 від 23 травня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №356 ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 4,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с.15).

Згідно листа відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 31 травня 2017 року №82/139-17 державний акт на право приватної власності на землю серії P4 №090766 від 23 травня 2002 року, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №356, однак не має кадастрового номеру (а.с.16).

На момент відкриття спадщини ОСОБА_3 на праві власності належав також житловий будинок №140 в с. Пересадівка Вітовського району Миколаївської області по вул. Кірова, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 04 вересня 1989 року, а також витягом із погосподарської книги обліку по Пересадівській сільській раді Жовтневого району Миколаївської області (а.с.19, 81-83).

Станом на день предявлення позову, згідно рішення ХІ сесії Пересадівської сільської ради Вітовського району сьомого скликання від 08 липня 2016 року №5 «Про перейменування вулиць в селі Пересадівка» вулицю Кірова, на якій розташований спадковий житловий будинок перейменовано на вулицю Бойка-Блохіна (а.с.80).

Згідно звітів про оцінку майна №7 та №8234 вартість житлового будинку №140 в с. Пересадівка Вітовського району Миколаївської області по вул. Бойка-Блохіна та земельної ділянки площею 4,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 64000,00 грн. та 98121,00 грн. відповідно (а.с.91-107, 108-128).

Дослідивши копію спадкової справи №19/2018 до майна померлої 21 березня 2009 року ОСОБА_3, судом встановлено, що інші спадкоємці майна померлої ОСОБА_3 або такі, що мають право на обовязкову частку у спадщині (стаття 1241 ЦК України) відсутні.

Оформлення спадщини позивачем позасудовим шляхом неможливе, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4 від 20 вересня 2018 року, щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину на вище вказаний житловий будинок та земельну ділянкучерез неподання оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.47).

Згідно оголошення, яке міститься в друкованому засобі масової інформації газеті «Вісник Жовтневщини» від 01 грудня 2018 року №48 (9394) оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно втрачені (а.с.71-72).

У видачі дублікатів правовстановлюючих документів на спадкове майно позивачу відмовлено (а.с.86,87).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті померлої 21 березня 2009 року ОСОБА_3, право власності на:

житловий будинок, що розташований в с. Пересадівка Вітовського району Миколаївської області по вул. Бойка-Блохіна (Кірова), №140, що належав померлій ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 04 вересня 1989 року;

земельну ділянку, площею 4,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Воскресенської селищної (Пересадівської сільської) ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області, яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії P4 №090766 від 23 травня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №356.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 Блохіна, 140;

відповідач Воскресенська селищна рада Вітовського району Миколаївської області, код в , 57210, смт. Воскресенське Вітовського району Миколаївської області, вул. Соборна, 86;

відповідач Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області, код в ЄДРПОУ - 04056730, 54050, м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 306.

Повний текст виготовлено і підписано 21 січня 2019 року.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО