Справа № 127/2383/18
Провадження № 22-ц/801/27/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 рокуСправа № 127/2383/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів: Шемети Т. М., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об'єднання»,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об'єднання» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене 21 вересня 2018 року під головуванням судді Медяної Ю. В. в м. Вінниці (дата складання повного тексту рішення не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об'єднання» про відшкодування майнової і моральної шкоди, -

встановив:

09 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернувся з цим позовом, за яким просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об'єднання» (далі ТОВ ЖЕО) 73987 грн 58 к. у відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття його квартири та 4000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що є власником квартири АДРЕСА_1.

23 листопада 2013 року між ним та ТОВ «ЖЕО» укладено договір №162468 про надання житлово-комунальних послуг, за яким товариство надає послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а він зобов'язаний своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами.

З 2014 року по час звернення до суду його квартиру неодноразово заливало водою, що протікала з даху, в результаті чого квартира отримала такі пошкодження: здуття плитки на стіні в приміщенні кухні, орієнтовною площею до 0,8 кв. м; в приміщенні коридору - здуття дерев'яних стінових панелей, площею 0,6 кв. м; деформація трьох міжкімнатних дверей; деформація вхідних дверей; в приміщенні туалету - темні вологі плями із відшаруванням фарби; в приміщенні житлової кімнати - темні сухі плями на стелі, відставання шпаклівки від стіни, здуття паркетної підлоги, вартість ремонтно-відновлювальних робіт яких становить 73987 грн 58 к.

Крім того, залиття квартири призвело до моральних страждань у виді негативних переживань неспокою, зневіри, роздратування у зв'язку з пошкодженням його майна, погіршення якості та рівня його життя, необхідності додаткових зусиль та часу для їх відновлення. Погіршився також його стан здоров'я, зокрема з 2013 року у зв'язку з поганим самопочуттям він звертався в лікарню і проходив відповідне лікування, у 2016 році йому було поставлено діагноз: «Інфаркт мозку», а у 2017 році у нього виникли проблеми з серцем.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ЖЕО» на користь ОСОБА_3 73987 грн 58 к. у відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири та 2000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «ЖЕО», як виконавець комунальної послуги не забезпечив належного утримання будинку, внаслідок чого сталось пошкодження квартири позивача, для відновлення якої необхідно витратити 73987 грн 58 к., а також в результаті протиправної бездіяльності відповідача позивач зазнав моральних страждань через пошкодження його майна, відчуття дискомфорту і нервового напруження, необхідність додаткових зусиль для організації власного життя, а тому розумним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди визначив 2000 грн 00 к.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЖЕО», посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило скасувати рішення і ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те, що факт неналежного виконання обов'язків з утримання будинку позивачем не доведений, причиною залиття квартири позивача було потрапляння вологи в зв'язку з механічним пошкодженням даху невстановленими особами, а не відсутністю його поточного ремонту. Суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не звернув уваги на відсутність доказів причинного зв'язку виявлених у позивача хвороб із фактом залиття квартири. Крім того, суд безпідставно відхилив клопотання про долучення до справи нових доказів на стадії судового розгляду справи.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Пунктом 8 частини першої Розділу ХІІІ Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Вінницької області та утворено Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у місті Вінниці.

У відповідності до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на відповідній території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів, що відбулися 09 листопада 2018 року, днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листопада 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» № 213 (6968) від 10 листопада 2018 року.

Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною п'ятою статті 31 ЦПК України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Таким чином справа підлягає апеляційному розгляду Вінницьким апеляційним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на ту ж територію, що й юрисдикція Апеляційного суду Вінницької області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (Т. 1 а. с. 15, 16).

23 листопада 2013 року між сторонами укладено договір №162468 про надання житлово-комунальних послуг, відповідно до пункту 1.1. якого ТОВ «ЖЕО» надає ОСОБА_3 послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, та, крім того, забезпечує організацію і виконання послуг з вивезення твердих побутових відходів, центрального, холодного водопостачання і водовідведення, натомість ОСОБА_3 зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах передбачених цим договором (Т. 1 а. с. 14).

Згідно з актом про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 23 жовтня 2017 року, затвердженого виконувачем обов'язків директора ТОВ «ЖЕО» ОСОБА_5, комісія у складі начальника виробничо-технічного відділу (ВТВ) ОСОБА_6, інженера ВТВ ОСОБА_7 в присутності власника квартири АДРЕСА_2 провели візуальне обстеження квартири та встановили, що: в приміщенні кухні спостерігається здуття плитки на стіні, орієнтовною площею до 9,8 кв. м; в приміщенні коридору спостерігається здуття дерев'яних стінових панелей, орієнтовною площею до 0,6 кв. м; деформація міжкімнатних дверей в кількості 3 шт.; деформація вхідних дверей в кількості 1 шт.; в приміщенні туалету спостерігається темні вологі плями з відшаруванням водоемульсійної фарби на стелі, орієнтовною площею до 1 кв. м; в приміщенні кімнати спостерігається темні сухі плями на стелі, орієнтовною площею до 0,3 кв. м, відставання шпаклівки від стіни, орієнтовною площею до 0,7 кв. м, відставання шпалер від стіни, орієнтовною площею до 0,7 кв. м, здуття паркетної підлоги, орієнтовною площею до 0,7 кв. м. Причиною замокань є потрапляння вологи з покрівлі будинку в зв'язку з її механічними пошкодженнями. Ключі від виходу на покрівлю знаходяться у мешканців верхніх поверхів. Затоплення сталося 05 жовтня 2017 року. Загально-будинкові інженерні мережі перебувають в технічно-справному стані, витоки з них відсутні ( Т. 1 а. с. 13).

Висновком судового експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 23 червня 2018 року №2348/2349/18-21 встановлено, що технічною причиною залиття АДРЕСА_3 є проникання рідини атмосферних опадів крізь огороджувальні конструкції покрівлі та даху житлового будинку. Технічною причиною пошкодження покрівлі даху (до часткового ремонту) над АДРЕСА_3 є його незадовільний технічний стан. Вартість ремонтно-будівельних робіт, відповідно до висновків натурного обстеження від 06 червня 2018 року, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень окремих приміщень АДРЕСА_3, станом на час проведення експертизи може складати 77759 грн 00 к. Вартість ремонтно-будівельних робіт, відповідно до «АКТ (у) про залиття» АДРЕСА_3, від 23 жовтня 2017 року, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень окремих приміщень квартири, станом на час проведення експертизи може складати 69872 грн 00 к. (Т. 1 а. с. 186 - 211).

Відповідно до пунктів 2, 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) виконавець комунальної послуги - суб'єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об'єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 7 цього Закону споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об'єкт нерухомого майна).

Пунктом 6 частини другої статті 8 Закону встановлено обов'язок виконавця комунальної послуги вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством.

Пунктами 1.1, 1.5, підпунктами пункту 4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005року за № 92-7/11207, на виконавця та виробника житлово-комунальних послуг покладені обов'язки щодо утримання в цілому житлового будинку і, зокрема обов'язок забезпечувати відсутність руйнування поверхні бетону, корозії оголеної арматури, тріщин, патьоків, висолів тощо у залізобетонних дахах.

Згідно зі статтею 22 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), особа, якій завдано збитків, зокрема втрат, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в деліктних зобов'язаннях цивільне законодавство передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, тобто покладає обов'язок доведення своєї невинуватості саме на відповідача і, з урахуванням відсутності доказів на спростування доводів позивача про те, що залиття квартири сталось через неналежне утримання даху будинку, підтверджених, зокрема висновком судової будівельно-технічної експертизи від 23 червня 2018 року №2348/2349/18-21, обґрунтовано поклав відповідальність за заподіяння шкоди майну позивача на відповідача.

Відтак, апеляційний суд відхиляє доводи ТОВ «ЖЕО», про те, що залиття сталось не з його вини, а через пошкодження покрівлі даху невідомими особами (як зазначено в апеляційній скарзі - через «людський фактор»), оскільки жодних доказів умисного пошкодження даху над квартирою позивача відповідачем не надано, натомість зазначені вище нормативно-правові акти щодо обов'язків виконавця житлово-комунальних послуг, саме на виконавця покладають відповідальність за утримання у належному стані покрівлі будинку, в тому числі забезпечення своєчасного та якісного усунення будь-яких його пошкоджень, зокрема й у разі спричинення їх іншими особами.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача про те, що рішення суду в частині визначення розміру збитків ґрунтується на припущенні, оскільки у висновку експерта при визначенні вартості ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень окремих приміщень АДРЕСА_3 застосовне словосполучення «може складати», з огляду на таке.

Як видно зі змісту позовної заяви при визначенні розміру збитків позивач виходив із локального кошторису на ремонтні роботи № 2-1-1- від 12 жовтня 2017 року, за яким вартість ремонтно-будівельних робіт є нижчою ніж визначена висновком експерта, а тому з урахуванням встановленого статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, який обмежує суд при вирішенні справи вимогами позивача, а також принципу змагальності, який передбачає як обов'язок позивача довести свої вимоги, так і обов'язок відповідача довести заперечення проти них (стаття 12 ЦПК), ураховуючи відсутність жодних доказів на спростування цього розміру, суд не мав підстав ставити його під сумнів.

Апеляційний суд відхиляє також доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення моральної шкоди, зокрема через відсутність доказів причинного зв'язку між наявними у позивача захворюваннями та пошкодженням його майна внаслідок залиття квартири.

Так, згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки відповідач не довів, що шкоди майну позивача завдано не з його вини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що протиправна бездіяльність ТОВ «ЖЕО» призвела до моральних страждань ОСОБА_3 у виді відчуття дискомфорту і нервового напруження, необхідності додаткових зусиль для організації власного життя і визначив розмір її відшкодування з урахуванням принципів розумності, справедливості і добросовісності (стаття 3 ЦК України).

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне відхилення клопотання відповідача про приєднання нових доказів на стадії судового розгляду, то апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до частин третьої, четвертої, п'ятої, восьмої та дев'ятої статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Наявне в матеріалах справи клопотання ТОВ «ЖЕО» про приєднання доказів від 07 вересня 2018 року не містить: доводів про неможливість додання доказів разом з поданням відзиву; причини, з яких докази не могли бути подані у зазначений строк; доказів, які підтверджують, що ТОВ «ЖЕО» здійснило всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання цих доказів, а також доказів їх надсилання (надання) іншим учасникам справи (Т. 2 а. с. 7).

Крім того, як на підставу позовних вимог позивач посилався на неодноразове залиття його квартири, останнє з яких відбулося в жовтні 2017 року, відповідно до акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 23 жовтня 2017 року.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Однак, як видно із клопотання ТОВ «ЖЕО» про приєднання доказів та змісту апеляційної скарги та приєднаних до неї документів, докази, які відповідач просив взяти до уваги стосувались обставин, які виникли в 2018 році, тобто поза межами предмету доказування у цій справі. Обґрунтування належності цих доказів для підтвердження заперечень ТОВ «ЖЕО» це клопотання не містить.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об'єднання» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Панасюк

Судді: Т. М. Шемета

А. Ю. Зайцев