Справа № 149/98/19
Провадження №2/149/203/19
РІШЕННЯ

Іменем України

08.04.2019 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді: Гончарук-Аліфанової О. Ю.,

при секретарі Лукіянчук Д. А.,

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, малолітньої ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Хмільницької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Хмільницької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Після розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні дитини не приймає, коштів на її утримання не надає. Позивач зазначає, що у 2016 році вона зверталася до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, в задоволенні якого було відмовлено, однак відповідач своєї поведінки по відношенню до доньки не змінив, зокрема відповідач жодних батьківських обовязків не виконує, педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки не приймає, всі питання щодо виховання доньки вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Також, позивач зазначає, що дитина повністю знаходиться на її утриманні та за станом здоровя потребує проходження періодичної діагностики та лікування.

За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалою суду від 06 лютого 2019 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 14 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відзиву на позов подано не було.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задоволити позов з підстав, наведених у позовній заяві. Зазначила, що відповідач після винесення рішення суду про відмову в позбавленні його батьківських прав з дитиною спілкувався лише один раз по телефону, коли пообіцяв подарувати їй подарунок на день народження, але, не дивлячись на очікування доньки, досі, більше року подарунок не передав, не вітає доньку зі святами, не платить аліменти, має значну заборгованість, стягнуті судом додаткові витрати на дитину, пов'язані з її хронічними захворюваннями не заплатив жодного разу. Обіцяв оплачувати доньці мобільний зв'язок, однак і цього не робить. Не приймає участь у вихованні дитини, не цікавиться її життям, не знає, в якому вона класі, хто у неї вчителька, що вона любить, чим займається, хто її друзі.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що він умисно не спілкується з дитиною, оскільки це їй шкодить, він готовий зустрічатися з донькою в присутності служби у справах дітей, разом з тим у службу не звертався, позивач не перешкоджає його спілкуванню з донькою, однак йому неприємно, що дитина перебуває під впливом позивача, тому він протягом трьох останніх років спілкувався з донькою лише один раз по телефону. Аліменти не платить, оскільки не має коштів, через те, що позивач заборонила йому виїзд закордон. Участі у вихованні доньки не приймає ніякої, разом з тим, коли донька потрапила до лікарні з ножовим пораненням, оплатив їй палату та операцію.Після вступного слова покинув залу судового засідання, мотивуючи це тим, що не хоче слухати думку дитини. Від допиту заявлених в підготовчому судовому засіданні свідків відмовився, посилаючись на небажання везти їх в суд, при цьому імен та адрес свідків суду не надав.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на те, що поведінка відповідача шкодить дитині, разом з тим повідомила, що оскільки думка членів комісії з питань захисту прав дитини при вирішенні питання про доцільність/недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, розділились порівну, орган опіки і піклування Хмільницької РДА при розгляді дано справи покладається на розсуд суду. Пояснила, що незважаючи на прохання позивача та присутність ОСОБА_4, члени комісії відмовились заслуховувати її думку, оскільки вирішили, що вона не може її висловити.

Малолітня ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомила, що вона бажає спілкуватися з батьком, однак він їй не дзвонить, не приїжджає, а вона сама не може йому подзвонити, оскільки після того, як телефон зламався, звідти стерлись всі номери, її номер не мінявся і у батька він є. Батько не вітає її на свята, вона пам'ятає, що він передав подарунок на перше вересня в першому класі (чотири роки тому) та обіцяв подарунок на день народження рік тому, однак досі не подарував, а вона чекає. Коли вона хворіє, її доглядає лише мати, мати водить її до школи, виховує її.

Заслухавши пояснення учасників справи, думку дитини, дослідивши письмові докази у справі, впевнившись, що сторони обізнані з їх правами та обов'язками, зокрема правом подавати докази та обов'язком доведення обставин, на які вони посилаються, судом встановлено наступне.

Зі свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 066187 (копія на а.с. 6), рішення Ленінського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2011 року (копія на а.с. 7), а також свідоцтва про народження серії 1-АМ (копія на а.с. 15) встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду, та є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року, а також рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2016 року, що набрало законної сили 14 грудня 2016 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, додаткові витрати на неповнолітню дочку ОСОБА_4 у зв'язку з її хворобою, а також додаткові витрати пов'язані з санаторно-курортним лікуванням дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

З відповідних розрахунків заборгованості зі сплати аліментів (копії на а.с. 13, 14, 37-44, 58-61) заборгованість відповідача зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 53882605, станом на 01.02.2019 року, становить 25116,83 грн., по виконавчому провадженню № 53882846, станом на січень 2019 року, сукупний розмір заборгованості становить 6483,32 грн.

З характеристик КЗ "ОСОБА_5 ст. № 33 Вінницької міської ради" (копії на а.с. 16, 18-19, 36), ДНЗ № 46 (копія на а.с. 17), виданих на ОСОБА_4, а також характеристик сусідів позивача (копії на а.с. 20, 21) вбачається, що вихованням дитини займається мати, а батько за час навчання дочки не зявлявся ні в садочок, ні в школу, не забирав дитину, не був на зборах, не цікавився успіхами дитини. Сусіди позивача батька дитини, за місцем проживання, ніколи не бачили.

З консультаційного висновку спеціаліста ЦПМСД №3 від 21 серпня 2015 року (копія на а.с. 22) встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, хворіє на хворобу Лайма.

У 2016 році позивач зверталася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, який був мотивований тим, що відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон та веде антисоціальний спосіб життя. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27.10.2016 року (копія на а.с. 55-57) в задоволенні позову відмовлено, при цьому судом було враховано, висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно висновку органу опіки і піклування Хмільницької районної державної адміністрації № 77 від 14 березня 2019 року, так як члени комісії не прийняли одностайного рішення, орган опіки і піклування вирішив звернутися до суду для прийняття рішення відповідно до матеріалів справи на розсуд суду.

Вирішуючи даний спір суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із п. 2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи даний спір, суд бере до уваги те, що відповідач з часу розлучення уваги дитині не приділяє, за три роки спілкувався з донькою лише один раз, телефоном, ініціативи спілкування з дитиною не проявляв, участі у вихованні, розвитку не брав, не вітав зі святами, не цікавився її життям, доказів наявності перешкод у спілкуванні не надав, до служби у справах дітей з приводу чинення йому зазначених перешкод не звертався. Відповідач сам визнав, що жодних батьківських обов'язків щодо доньки не виконує та не намірений цього робити, має заборгованість зі сплати аліментів, зовсім не сплачує витрати на лікування дитини, зумовлене її хронічними захворюваннями, тобто ОСОБА_2 виявляє повну бездіяльність щодо свого обов'язку з утримання та виховання власної дитини, не цікавиться нею та не виконує своїх батьківських обов'язків з її виховання, не надає матеріальної допомоги.

Крім того, суд враховує також демонстративну поведінку відповідача в судовому засіданні, в присутності доньки, та те, що перебуваючи в залі засідання він повністю ігнорував власну дитину.

Також відповідачем не надано доказів оплати лікування доньки та перебування її в лікарні з ножовим пораненням.

Таким чином позивачем надано достатньо достовірних доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, з часу винесення рішення Хмільницьким міськрайонним судом в 2016 році відношення до дитини не змінив. Не є перешкодою у спілкуванні з нею її проживання в іншому населеному пункті, відстань до якого від місця проживання відповідача не є значною, враховуючи можливості дистанційного спілкування з дитиною та використання відповідних засобів зв'язку.

Суд вважає, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісного батька, виходячи з характеру такого засобу, слід застосувати до відповідача по відношенню до його неповнолітньої дитини, оскільки це викликано необхідністю та відповідатиме інтересам дитини.

Суд також зауважує, що рішення суду враховує бажання дитини спілкуватися з батьком, оскільки позбавлення батьківських прав не тягне заборони спілкування, за наявності такого бажання у відповідача, та звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 164, 166 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 76-81, 263-265, 273, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2, 29 квітня 1969 р. н., паспорт серії ЕС номер 224490, виданий 18 березня 1997 року Алуштинським МРВ УМВС України в Криму, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4, 10 квітня 2009 р. н.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дняскладення його повного тексту.

Повне рішення суду складено 12 квітня 2019 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом вірно: