Провадження №-о/522/11/19
Справа №522/513/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді: Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за заявою ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи ОСОБА_2, про видачу обмежувального припису щодо запобіганню та протидії домашньому насильству,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася 14.01.2019 року до Приморського районного суду м. Одеси та просила видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2, за яким: - заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном до 6 місяців; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 терміном до 6 місяців; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб терміном до 6 місяців.

В обґрунтування заяви вказано, що вона перебуває у розлучені з кривдником, проте разом з сином ОСОБА_3, який є інвалідом 3 групи, з 2012 року зазнають систематичного домашнього насильства від ОСОБА_2 Вказує, що ОСОБА_2 є судимим за ч. 2 ст. 125 КК України за нанесення їй тілесних ушкоджень та неодноразова притягався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство в сімї, також кривдник зловживає алкоголем. ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 мешкає разом з нею, проте права власності на квартиру немає, постійно провокує скандали, та є конфліктною та агресивною людиною.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2019 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду на 16.01.2019 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 відзначила, що 13.01.2019 року її колишній чоловік ОСОБА_2 побив її не перший раз, оскільки вони проживають разом насильство трапляється постійно, просила задовольнити заяву.

Свідок ОСОБА_3 розповідав про постійні знущання ОСОБА_2 над ОСОБА_1 та розповів про бійку, що виникла між його батьками 13.01.2019 року.

Заінтересована особа у судове засідання не зявилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_4 подали заяви про відкладення розгляду справи. Повноваження адвоката не підтверджується матеріалами справи, а клопотання заінтересованої особи не може бути задоволене, у звязку зі встановленим 72-годинним терміном розгляду даної категорії справи та зважаючи, що його неявка не перешкоджає вирішенню питання про видачу обмежувального припису.

У відповідності до вимог абз.2 ч.1 ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до/ наступного висновку.

Відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що у період з 16.07.1982 року по 22.04.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, що підтверджується копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії КК №408779.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2013 року у справі №522/23651/13-ц ОСОБА_2 було признано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2014 року у справі №522/29027/13-ц ОСОБА_2 було признано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.11.2014 року у справі №11-кп/785/1251/14 вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.09.2014 року, яким ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за с. 125 ч. 2 КК України з призначенням йому покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Направленням №002967 КУ «Міський психіатричний диспансер» ОСОБА_2 направлявся на госпіталізацію.

ОСОБА_1 та її син неодноразово зверталися до правоохоронних органів з приводу домашнього насильства вчиненого ОСОБА_2, що підтверджується заявами та відповідними відповідями наявними в матеріалах справи.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/7914/18 від 25.05.2018 року ОСОБА_5 Володимировича було признано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

14.01.2019 року ОСОБА_1 звернулася до травмпункту з забоями та пошкодженнями.

Матеріали справи містять також копію талону-повідомлення про прийняття заяви до Шевченківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, проте ні від кого заява ні щодо чого заява з талону не вбачається.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Пунктом 7 частини 1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Пунктом 9 частини 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Оцінюючи надані заявником докази на підтвердження фактів вчинення щодо неї домашнього насильства заінтересованою особою, суд зазначає наступне.

На підтвердження вчинення чоловіком щодо неї домашнього насильства заявником надано достатньо доказів, серед яких численна кількість постанов суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Згідно зі статтею 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 173-2 КУпАП, розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази вчинення ОСОБА_2 стосовно заявниці домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, заявником були предявлені до суду.

За загальним правилом, закріпленим частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до інформаційної довідки №132627515 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1/6 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Інших власників квартирки з витягу не вбачається.

Заявником доведено фізичне та психологічне насильство щодо неї з боку ОСОБА_2, проте варто відзначити, що відомостей про власників квартири, де проживають учасники справи у суду відсутні, відомостей про наявність іншого житла у ОСОБА_2 суд також не має.

У разі задоволення заяви ОСОБА_1 та заборони ОСОБА_2 перебувати місце спільного проживання, як того просить заявник, ОСОБА_2 може залишитися без місця для проживання, що суд не може допустити.

Відмовляючи у задоволенні заяви в частині заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 суд позбавлений права заборонити йому наближатися на місця, фактично, свого мешкання.

Отже, оскільки заявником належним чином доведено наявності передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» правових підстав для застосування щодо ОСОБА_2 обмежувального припису, заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме слід заборони ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб терміном на 6 місяців.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 263-265, 294, 350-6, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (65058, АДРЕСА_2), за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 (65058, АДРЕСА_2) про видачу обмежувального припису щодо запобіганню та протидії домашньому насильству задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 за яким:

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб терміном на 6 місяців.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Приморський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16.01.2019 року.

Суддя В.Я. Бондар