Головуючий у І інстанції Васалатій К.А.
Провадження №22-ц/824/1290/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Матвієнко Ю.О.,

суддів Іванової І.В., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року про відмову у забезпеченні доказів у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Жукова Юлія Юріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурячек Інна Миколаївна, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ЖуковаЮ.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурячек І.М., ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

22 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення доказів шляхом витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Метелиці О.О. (адреса офісу: 02100, м. Київ, вул. Будівельників, 22/11), належним чином завірених матеріалів нотаріальної справи за реєстровим №219 щодо посвідчення 25 лютого 2015 року договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_10

Заява обґрунтована тим, що 19.11.2014 рокуОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку шляхом укладення з ОСОБА_3 договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименком Д.Б. за реєстровим № 2245. При цьому договір купівлі-продажу земельної ділянки укладався щодо земельної ділянки без забудов, хоча на оспорюваній земельній ділянці розташований садовий будинок, право власності на який зареєстровано на ім'я позивача ОСОБА_2в МБТІ м. Києва.

25 лютого 2015 року спірну земельну ділянку відповідач ОСОБА_4 відчужила ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Метелицею О.О. за реєстровим № 219.

В подальшому, 26 листопада 2015 року вищевказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки було розірвано за згодою сторін і, таким чином, ОСОБА_4 знову набула право власності на земельну ділянку та є її останнім набувачем.

Оскільки для встановлення факту недобросовісності набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку необхідно витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Метелиці О.О. належним чином завірені матеріали справи за реєстровим №219 від 25.02.2015 року щодо посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_10, які самостійно позивач отримати не може в силу того, що не є стороною даного правочину, остання і звернулась до суду з клопотанням про забезпечення доказів.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення доказів відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, позивач ОСОБА_2 подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та ухвалити по справі нове рішення.

В апеляційному суді ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки відсутністю передбачених процесуальним законом підстав для забезпечення доказів з посиланням на ст. 84 ЦПК України, якою врегульоване питання витребування доказів.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, оскільки зі змісту заяви ОСОБА_2 від 22.10.2018 року вбачається, що вона звернулась до суду з клопотанням про забезпечення доказів у порядку, визначеному ст.116-118 ЦПК України.

Згідно положень ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (ч.1). Способами забезпечення доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії чи зобов'язання вчинити дії щодо доказів (ч.2).

Суд першої інстанції, розглядаючи заяву ОСОБА_2, не звернув уваги на те, що вона порушила питання про забезпечення доказів в порядку ст.116 ЦПК України, а не їх витребування в порядку ст.84 ЦПК України, і розглядаючи заяву позивача, не дав жодної оцінки наявності чи відсутності підстав для її задоволення згідно положень ст.116 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув заяву ОСОБА_2 про забезпечення доказів з порушенням встановленого законом для розгляду даного питання порядку.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Оболонським районним судом м. Києва ухвалу від 23 жовтня 2018 року постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року- скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: