Справа № 263/3930/16-ц
Провадження № 2/263/80/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Кулика С.В., за участю секретаря судового засідання Чапни А.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі а порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики-застави-поруки від 21.02.2012 року. Під час розгляду справи в суді позивачем неодноразового зменшувався розмір позовних вимог та в остаточній їх редакції позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг у розмірі 270000 грн. за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.03.2014 року, за яким на усунення порушень основного зобовязання - договору позики-застави-поруки від 21.02.2012 року, відповідач визнала та зобовязалася в строки та на умовах, визначених у договорі сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 270000 грн., яка утворилася станом на 21.03.2014 року.

В обґрунтування зазначив, що 21.02.2012 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 50000 грн. зі строком повернення - 21.08.2012 року, зі сплатою 6% за кожен місяць користування позикою по день повернення позики. При несплаті процентів у встановлений строк вони підлягають подальшій сплаті у розмірі 8% від суми боргу. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором ОСОБА_2 передано в іпотеку земельну ділянку, розташовану за адресою: Донецька обл., Новоазовський район, с.Безіменне, вул.Котанова, 54. Відповідач ОСОБА_2 не виконала свої зобовязання за договором позики. У звязку з наведеним позивачем на адресу ОСОБА_2 30.01.2014 року за вих. № 01/625 направлено письмову вимогу про усунення порушення зобовязання за договором займу від 21.02.2012 року у тридцятиденний строк шляхом сплати простроченої заборгованості у повному обсязі. У відповідь на вказану вимогу представником позивача ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 21.02.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер 965, листом від 11.03.2014 року повідомлено позивача про неможливість задоволення вимог іпотекодержателя з підстав відсутності грошових коштів, боржник не заперечує проти укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя або розстрочення чи відстрочення сплати суми боргу. 25.03.2014 року між ОСОБА_1 (позикодавцем, іпотекодержателем) та ОСОБА_3, яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_2, укладено договір про задоволення вимог іпотеко держателя, згідно з яким на виконання вимоги ОСОБА_1 про усунення порушень основного зобовязання від 21.02.2012 року, позичальник ОСОБА_2 визнала суму боргу за договором займу від 21.02.2012 року у розмірі 270000 гривень, яка утворилася станом на 21.03.2014 року та складається з наступного: суми позики 50000 грн., процентів 76000 грн., пені 144000 грн. Вказану суму позичальник ОСОБА_2 зобовязується повернути позикодавцю ОСОБА_1 щомісячними платежами у розмірі не менш, ніж по 20000 грн. на місяць, починаючи з 21.04.2014 року до 21.04.2016 року. У звязку з неповерненням вказаної суми позики утворилась заборгованість за договором у розмірі 270000 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.02.2018 року постановлено справу розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Позивач в судове засідання не зявився, просив справу розглянути за його відсутністю. У попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_5, у судове засідання не зявилися. У попередніх судових засіданнях відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що борг погашений повністю, про що маються відповідні розписки. Позивачем неправомірно нараховані проценти та штрафні санкції на суму неіснуючого боргу.

ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначила, що довіреність дав підписати ОСОБА_1, ОСОБА_3 вона не бачила, текст довіреності читала неуважно, інакше б не підписала її.

Представник відповідача ОСОБА_5Д у попередніх судових засіданнях також пояснила, що заборгованість, яка у творилася у 2014 році, повязана з договором, укладеним з ОСОБА_2 у лютому 2012 року, строк дії якого сплинув ще у серпні 2012 року, проте відсотки нараховані вже після строку дії вказаного договору. Не зрозуміло, чому саме за цей період позивач просить стягнути заборгованість, посилаючись на договір від 25.03.2014 року. Окрім того, позивачем не обґрунтовано, чому він не скористався своїм правом в рахунок погашення заборгованості розпорядитися іпотечним майном - земельною ділянкою, переданим на забезпечення виконання ОСОБА_2 основного зобовязання. Вказане право в нього зявилося ще у 2012 році, проте позивач тривалий час повернення боргу не вимагав, чекаючи на збільшення суми заборгованості, розмір заборгованості постійно змінюється.

Крім того, відповідачем надано суду письмові заперечення проти заявлених позовних вимог, у яких ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позову, оскільки борг ОСОБА_1 повернула повністю. Так, тіло кредиту в розмірі 50000 грн. було виплачено наступними платежами: 23.05.2012р. 15000 грн.; 22.06.2012р. 15000 грн.; 24.07.2012р. 15000 грн.; 27.08.2012р. 5000 грн. Проценти виходячи зі ставки 6% в розмірі 18000 грн. були сплачені наступними платежами: 21.03.2012р. 3000 грн., 20.04.2012р. 3000 грн., 23.05.2012р. 3000 грн.; 22.06.2012р. 3000 грн.; 24.07.2012р. 3000 грн.; 27.08.2012р. 3000 грн. Зазначила, що віддала кошти, отримані у борг, позивачу, про що свідчить сплата 315000 грн.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

21.02.2012 року між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) був укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000 грн. строком до 21.08.2012 року, зі сплатою 6% за кожен місяць користування позикою, які повинні виплачуватись не пізніше 21 числа кожного місяця, у разі невиплати даних процентів, вони повинні виплачуватись у розмірі 8% від суми боргу. Також п.1.4 договору передбачено, що у разі несвоєчасного повернення позики передбачена сплата пені в розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочки, сплата 3% річних та інфляційних витрат.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором ОСОБА_2 передано в іпотеку земельну ділянку, розташовану за адресою: Донецька обл., Новоазовський район, с.Безіменне, вул.Котанова, 54.

Через неналежне виконання позичальником ОСОБА_2 зобовязань за вищевказаним договором позики позивачем ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 30.01.2014 року за вих. № 01/625 направлено письмову вимогу про усунення порушення зобовязання за договором займу від 21.02.2012 року у тридцятиденний строк шляхом сплати простроченої заборгованості у повному обсязі.

У відповідь на вказану вимогу позивача ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 21.02.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер 965, листом від 11.03.2014 року повідомлено позивача про неможливість задоволення вимог іпотекодержателя з підстав відсутності грошових коштів, боржник не заперечує проти укладення договору про задоволення вимог іпотеко держателя. Крім того, у вказаному листі міститься прохання про розстрочення чи відстрочення сплати суми боргу за договором позики від 21.02.2012 року.

25.03.2014 року між ОСОБА_1 (позикодавцем, іпотекодержателем) та ОСОБА_3, яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_2 (позичальника, іпотекодавця), укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно з яким на виконання вимоги ОСОБА_1 про усунення порушень основного зобовязання від 21.02.2012 року, позичальник ОСОБА_2 визнала суму боргу за договором займу від 21.02.2012 року у розмірі 270000 гривень, яка утворилася станом на 21.03.2014 року та складається з наступного: суми позики у розмірі 50000 грн.; процентів у розмірі 76000 грн. за період з 21.08.2012 року по 21.03.2014 року із розрахунку 50000 грн. х 8% : 100 х 19 міс.; пені в розмірі 144000 грн. з розрахунку 50000 грн. х 0,5% : 100 х 576 днів. Вказану суму позичальник ОСОБА_2 зобовязується повернути позикодавцю ОСОБА_1 щомісячними платежами у розмірі не менш, ніж по 20000 грн. на місяць, починаючи з 21.04.2014 року до 21.04.2016 року.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір від 25.03.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від імені якої діяла ОСОБА_3, у встановленому законом порядку порядку недійсним не визнавався.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування заявлених позовних вимог. Суд критично оцінює наявні в матеріалах справи копії власноруч накреслених таблиць з зазначенням дат та сум виплат а також прізвищ - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки в них відсутні відомості про те, на виконання якого правочину вказані в них суми сплачені, чиї підписи містяться у вказаних таблицях.

Заперечення позивача ОСОБА_1 про те, що підписи, що містяться у таблицях, йому не належать, відповідачем не спростовані.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку, який не спростований відповідачем, заборгованість за договором про задоволення вимог іпотеко держателя від 25.03.2014 року про усунення порушень основного зобовязання договору позики від 21.02.2012 року, заборгованість ОСОБА_2 станом на 21.03.2014 року становить 270000 грн. та складається з наступного: суми позики у розмірі 50000 грн.; процентів у розмірі 76000 грн. за період з 21.08.2012 року по 21.03.2014 року із розрахунку 50000 грн. х 8% : 100 х 19 міс.; пені в розмірі 144000 грн. з розрахунку 50000 грн. х 0,5% : 100 х 576 днів.

Відповідно до вказаного договору відповідач зобовязалась виконувати погашення вказаної заборгованості в порядку та у строки відповідно до договору.

Отже, оцінюючи з'ясовані обставини справи та представлені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вказаного позову та про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором від 25.03.2014 року в розмірі 270000 грн.

Зважаючи на те, що позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в силу положень статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2700 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: Донецька обл.., Новоазовський район, с. Безіменне, вул. Котанова, буд. 54; РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: м. Маріуполь,ОСОБА_8ХмельницькогоАДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_2) заборгованість за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.03.2014 року в розмірі 270000 (двісті сімдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2700 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Кулик