КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/1910/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/51099/17-ц

10 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Цокол Л.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» Васільченка Юрія Леонідовича про відшкодування коштів, недоотриманих процентів, втрат від інфляції, упущеної вигоди та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

01 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державної казначейської служби України, Ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банку «Біг Енергія» Васільченка Юрія Леонідовича про відшкодування коштів, недоотриманих процентів, втрат від інфляції, упущеної вигоди та моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2010 року частково задоволено його позовні вимоги до Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг енергія», стягнуто на його користь 26 445,69 грн. На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Згідно постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження вказаний виконавчий лист було направлено ліквідатору Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» ВасільченкоЮрію Леонідовичу. Проте, останній не виконав рішення суду, у зв'язку з чим позивачем було подано позов до суду. Так, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2014 року визнано дії та бездіяльність ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банку «Біг Енергія» Васільченко ЮріяЛеонідовича по виконанню рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2010 року неправомірними, визнано позивача кредитором Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» на суму 26 445,69 грн. та зобов'язано включити вимоги позивача до реєстру кредиторів. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Проте, рішення суду не виконано і повідомлення про виконання рішення суду він не отримував, що в свою чергу, обмежує його права у володінні коштами і він вимушений нести витрати по відновленню свого порушеного права. Такі протиправні діяння завдають йому моральних страждань.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд стягнути з Державного бюджету України через Казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів державної влади на його користь для відшкодування матеріальної шкоди 26 445,69 грн. - кошти згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2010 року по виконавчому листу № 2-1661 від 19 березня 2010 року; 53 036,24 грн. недоотримані проценти згідно депозитного договору № 12/1104-2008 від 04 грудня 2008 року; 29 857,14 грн. - інфляційні втрати від знецінення грошової одиниці; 49 412,35 грн. - упущеної вигоди (недоотримані доходи, внаслідок порушення цивільного права), а всього матеріальну шкоду у розмірі 158 751,42 грн., завданої йому незаконними діями та бездіяльністю ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банку «Біг Енергія»; стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів державної влади на його користь для відшкодування моральної шкоди на день розгляду справи у суді - 176 200,00 грн., завданої незаконними діями та бездіяльністю ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банку «Біг Енергія».

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» ВасільченкаЮрія Леонідовича про відшкодування коштів, недоотриманих процентів, інфляційних втрат, упущеної вигоди та моральної шкоди, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначав що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що невиконання рішення суду від 10 лютого 2010 року та бездіяльність ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» ВасільченкаЮрія Леонідовича по виконанню рішення завдало йому матеріальну та моральну шкоду.

Вказував на те, що висновки суду першої інстанції про ненадання ним, як позивачем у справі, жодного доказу на обгрунтування своїх позовних вимог про те, що Державна казначейська служба України, виконуючи свої функції перебувала з позивачем у відносинах та допустила відносно нього зазначені у позові порушення є безпідставними, оскільки жодних позовних вимог щодо незаконних дій та бездіяльності Державної казначейської служби України щодо невиконання рішень Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2010 року та від 03 вересня 2014 року він не заявляв. Позовні вимоги стосувались стягнення коштів з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, у зв'язку з невиконанням ліквідатором рішення суду.

Посилався на те що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд дійшов необґрунтованого висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, оскільки сам факт невиконання рішення суду більше восьми років свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

В судове засідання ОСОБА_2, представник Державної казначейської служби України, ліквідатор Відкритого акціонерного товариства Банку «Біг Енергія» Васільченко Юрій Леонідович повторно не з&qu=M;явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 2-1661/10 від 10 лютого 2010 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Банк «БІГ Енергія» на користь ОСОБА_2 1 500,00 грн. моральною шкоди, 28, 50 грн. судових витрат та суми строкових банківських вкладів із належними відсотками: за договором № Д-ФВ 14821 від 26 липня 2007 року - 250 доларів США із відсотками по цьому вкладу з розрахунку процентної ставки 11,3% річних з 17 грудня 2009 року по 10 лютого 2010 року і 11,3% річних від суми депозиту 500 доларів США з 26 липня 2009 року по 16 грудня 2009 року, за договором № Д-ФВ14822 від 26 липня 2007 року - 350 євро із 9,3% річних з 17 грудня 2009 року по 10 лютого 2010 року; 9,3% річних від суми депозиту 450 євро з 30 жовтня 2009 року по 16 грудня 2009 року та 9,3 % річних від суми депозиту 500 євро з 26 липня 2009 року по 29 жовтня 2009 року, за договором № 12/1104-2008 від 04 грудня 2008 року - 13 266 грн. із 24 % річних в залежності від суми поповнення депозиту по 10 лютого 2010 року.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ліквідатора ВАТ Банк «БІГ Енергія» про визнання кредитором, позовні вимоги задоволені.

Визнано дії та бездіяльність Ліквідатора ВАТ Банк «БІГ Енергія» Васільченко Ю.Л. по виконанню рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2010 року неправомірними.

Визнано ОСОБА_2 кредитором ВАТ Банк &qu:1;БІГ Енергія&quly; на суму 26 445,69 грн.

Зобов&quро;язано ліквідатора ВАТ Банк «БІГ Енергія» включити вимоги ОСОБА_2 про повернення йому боргу, вкладів та процентів на вклади у загальній сумі 26 445,69 грн. до реєстру вимог кредиторів ВАТ Банк &q?ди;БІГ Енергія&q? &;.

Стягнуто з Ліквідатора ВАТ Банк &quer; БІГ Енергія&quяз; Васільченка Ю.Л. судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп. у дохід держави.

Заочним рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2014 року у справі № 462/2012/13-ц встановлено, що 22 березня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 2-1661/2010 року, виданого 19 березня 2010 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» на користь позивача боргу. 24 березня 2010 року Відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області скерував за належністю вказаний виконавчий лист. 09 вересня 2010 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Татарчук О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу і даний виконавчий лист був скерований Ліквідатору ВАТ Банк «Біг Енергія». 14 лютого 2012 року позивач звернувся до Ліквідатора ВАТ Банк «Біг Енергія» із заявою про надання інформації про причини невиконання рішення суду. Ліквідатор ВАТ Банк «Біг Енергія» Васільченко Ю.Л. у своєму листі № 332/05 від 27 лютого 2012 року повідомив позивача, що відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність» кредитори мають право заявити ліквідатору про свої вимоги до банку протягом одного місяця з дня опублікування оголошення, а саме з 03 березня 2010 року до 03 квітня 2010 року включно.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про те, що в тривалому невиконанні судових рішень винна Державна казначейська служба України, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст.ст. 76,78 ЦПК України, заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди бездіяльністю Державної казначейської служби, до якої було пред&q?ор;явлено позовні вимоги.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з&quti;ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з вказаним позовом до Державної казначейської служби України, Ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» ВасільченкаЮрія Леонідовича про відшкодування коштів, недоотриманих процентів, втрат від інфляції, упущеної вигоди та моральної шкоди, ОСОБА_2 просив суд стягнути вказані кошти з Державного бюджету України шляхом їх списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів державної влади, так як шкода завдана йому незаконними діями та бездіяльністю ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банку «Біг Енергія» і вказана обставина встановлена судовим рішенням.

А тому висновок суду першої інстанції про те, що позов пред&q?ин;явлено до Державної казначейської служби України, не відповідає змісту позовних вимог ОСОБА_2 і доводи апеляційної скарги про неправильність такого висновку є обгрунтованими.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги та наявність правових підстав для покладення відповідальності за неправомірні дії та бездіяльність ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банку «Біг Енергія» Васільченка Юрія Леонідовича на Державу Україна, позивач посилався на положення ст.ст. 22,23, 1173, 1174,1166, 1167 ЦК України.

Згідно вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень , відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2014 року дійсно визнано неправомірними дії та бездіяльність ліквідатора ВАТ Банк &q? ,;Біг Енергія&q?я ; Васільченка Ю.Л. по виконанню рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2010 року і , відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, вказані обставини не доказуються при розгляді вказаної справи .

Проте, ліквідатор ВАТ Банк &quВА;Біг Енергія&q?іг; Васільченко Ю.Л. не є органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування та не є посадовою або службовою особою органу державної влади, органу місцевого самоврядування, а тому відсутні правові підстави, визначені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, для покладення відповідальності за шкоду, завдану його неправомірними діями на Державу.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до умов п.3 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положення ст.ст. 1166, 1167 ЦК України визначають обов&q?зь;язок по відшкодуванню майнової та моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завданої майну фізичної або юридичної особи, саме на особу, яка завдала вказану шкоду. Обов'язку держави по відшкодуванню такої шкоди вказані норми не передбачають. А позовних вимог до особи, неправомірність дій та бездіяльність якої по виконанню рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 лютого 2010 року встановлена рішенням суду - до ліквідатора ВАТ Банк &q?ню;Біг Енергія&q?аз; Васільченка Ю.Л позивачем ОСОБА_2 не заявлено, а тому, відповідно до визначеного ст. 13 ЦПК України, принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не може вийти за межі його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, судом при його ухваленні порушено норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає обрунтованими з наведених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що, відмовляючи у задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що невиконання рішення суду від 10 лютого 2010 року та бездіяльність ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» Васільченка Юрія Леонідовича по виконанню рішення завдало йому матеріальну та моральну шкоду, колегія суддів вважає частково обгрунтованими, так як суд першої інстанції дійсно дав невірну правову оцінку доводам позивача, наданим ним доказам та змісту його позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є частково обґрунтованими, тому її слід задовольнити частково, заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» Васільченка Юрія Леонідовича про відшкодування коштів, недоотриманих процентів, втрат від інфляції, упущеної вигоди та моральної шкоди з підстав відсутності обов&qun ;язку у держави відшкодовувати шкоду, завдану неправомірними діями чи бездіяльністю ліквідатора банку та не пред&q?ьк;явлення вимог позивачем безпосереднього до ліквідатора.

Керуючись ст.ст. 1173, 1174, 1166, 1167, 22,23 ЦК України, ст.ст.13, 263, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Ліквідатора Відкритого акціонерного товариства Банк «Біг Енергія» Васільченка Юрія Леонідовича про відшкодування коштів, недоотриманих процентів, втрат від інфляції, упущеної вигоди та моральної шкоди, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: