Справа № 180/337/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомченко С.І.,

з секретарем судового засідання Назаренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28.08.2006 року. В квартирі зареєстрований її колишній чоловік, відповідач по справі, ОСОБА_2 Відповідач в квартирі не проживає з січня 2018 року, особистих речей в квартирі не має, участі в утриманні квартири не приймає, оплату за комунальні послуги не оплачує, добровільно знятися з реєстрації не бажає, чим перешкоджає їй вільно розпоряджатися своєю квартирою. На даний час відповідач переїхав на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії договору дарування квартири від 28 серпня 2006 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності прізвище позивача змінено з Кочергіної на Гладкову згідно актового запису №271 від 07.10.2006 року, та з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 згідно актового запису №249 від 28.12.2012 року (а.с.8).

В зазначеній квартирі зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 12 березня 2019 року (а.с.21).

15 лютого 2019 року головою правління ОСББ «Прогрес 2016» ОСОБА_3 в присутності мешканців будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 (кв.№22), ОСОБА_5 (кв.№24) та ОСОБА_6 (кв.№52) складено акт про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживає в АДРЕСА_1 з січня 2018 року (а.с.13).

За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Ухвалюючи рішення, суд зважає на те, що позивач є власником квартири АДРЕСА_3, відповідач, хоча і зареєстрований у квартирі, однак не проживає в ній з січня 2018 року. Факт реєстрації в квартирі відповідача, який в ній не проживає, порушує права позивача як власника.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджені наявними у справі доказами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України, керуючись статтями 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко