Номер провадження: 22-ц/813/971/19
Номер справи місцевого суду: 522/7637/15-ц
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л. А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 -про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В квітні 2015 року позивач ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № К2Р60К02830004 у розмірі 296557.29 доларів СІЛА, що еквівалентно 8 232 430,45 грн. та судові витрати.

Вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору №К2Р60К02830004 від 16.08.2007 року ОСОБА_4 16.08.2007 року отримала кредит у розмірі у розмірі 130 000,00 доларів СІЛА зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому договором, терміном до 14.08.2037 року.

У забезпечення виконання умов кредитного договору, між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно якої поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником. В порушення умов договору свої зобов'язання відповідачі належним чином не виконали своїх зобов'язань, у зв'язку з чим перед Банком, станом на 27.02.2015 року, виникла заборгованість у розмірі 296557.29 доларів СТТТА. яка складається з наступного:

-6600,01 [Долар США] прострочена заборгованість за кредитом;

115134,68[Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом;

20964,50 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

-139727,75 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи відповідно до Договору:

-9,01 [Долар США] штраф (фіксована частина);

14121,35 [Долар США] - штраф (процентна складова).

На час подачі позову позичальниця ухилялась від виконання своїх зобов'язань, заборгованості за договором не погасила, чим порушила права Банку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2018 позов ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» (заборгованість за кредитним договором № К2Р60К02830004 від 16.08.2007 року у розмірі 212 672 (двісті дванадцять тисяч шістсот сімдесят два) доларів США73 центів, яка складається з наступного:

-6 600,01 [Долар США] прострочена заборгованість за кредитом;

-115 134,68 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-20 964,50 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

-69 973, 54 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Приват Банк"

-6 600,01 [Долар США] прострочена заборгованість за кредитом;

-115 134,68 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-20 964,50 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

-69 973, 54 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та ухвалити нове, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Представник позивача та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином, про час та місце судового засідання, причина неявки суду невідома.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України удова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

В апеляційній скарзі ОСОБА_4. просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2018 року в частині стягнення з неї на користь ПАТ КБ "Приват Банк"

-6 600,01 [Долар США] прострочена заборгованість за кредитом;

-115 134,68 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-20 964,50 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

-69 973, 54 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та ухвалити нове, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема посилається на не невірний розрахунок щодо сплати пені в сумі 69 973,54 грн.; порушення строку позовної давності; не застосування спеціальної позовна давність один рік,який сплив та безпідставне нарахування заборгованості по кредиту, процентам та комісії за користування кредитом. Сума комісії в розмірі 20 964,20 доларів США нарахована незаконно, перевищує 10% отриманих коштів; відсутні розрахунки.

28.03.2019року позивач скористався своїм правом та надав до суду апеляційної інстанції пояснення на апеляційну скаргу в якому просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції в силі, посилаючись на те, що АТ КБ «Приватбанк» в листопаді 2012 року звернувся за захистом свого порушеного права до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2013 року позов Банку задоволено у повному обсязі. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22.01.2014 року було скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2013 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в позові в повному обсязі, у зв'язку із недоведеністю факту порушення права. Тобто у листопаді 2012 року мало місце переривання перебігу строку позовної давності, а тому банк звернувся до суду в межах строку встановленого законом.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЩОДО СТЯГНЕННЯ ТІЛА КРЕДИТУ . ПРОЦЕНТІВ ТА ПЕНІ

Судова колегія заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін,що з'явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Стягуючи суму боргу за кредитними зобов'язаннями з ОСОБА_4 районний суд виходив з того, що договір поруки № К2Р60К02830004/01 від 16.08.2007 року є припиненим в силу частини 4 ст.559 ЦК України. Позивач про стягнення заборгованості за кредитом,процентами та комісією за користування кредитом позивач звернувся до суду у межах строків позовної давності. Районним судом стягнуто суму боргу за кредитом - 6 600,01 долара США- прострочена заборгованість за кредитом; 115 134,68 долара США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 20 964,50 долара США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 69 973, 54 долара США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань в межах строку позовної давності в один рік.

Між тим повністю погодитись з таким судженням районного суду не можна з огляду на наступне.

Встановлено, що 16.08.2007 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № К2Р60К02830004, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 316 345,40 доларів США на придбання у власність житлового будинку та зобов'язалась використати кредит за цільовим призначенням, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості та 0,2% від суми виданого кредиту щомісячно за надання фінансового інструменту, а також здійснювати повернення наданого їй кредиту у розмірах та у строки, передбачені договором, і виконувати інші умови договору.

На забезпечення виконання позичальником взятих за вищевказаним кредитним договором зобов'язань 17.08.2007 року між тими самими сторонами укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Козій А.В. зареєстрований в реєстрі за №4315, 4316.

Також між банком та ОСОБА_5 16.08.2007 р. укладено договір поруки №К2Р6(Ж02830004/01 в забезпечення виконання ОСОБА_4 вищезазначеного кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що 12.11.2012 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Приватбанк» звернувся до ОСОБА_4 з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.( а.с. 171-173)

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, перерахованих в ст.11 ЦК України.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. .. .г

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Позивач,пред'явленням позовних вимог 12.11.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту тобто до 12.11.2012 року, що становить відповідно до розрахунку заборгованості 47 020 грн.38 коп.( а.с.5).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи з принципу диспозитивності, підстав для застосування вимог ст.625 ЦПК України судова колегія не вбачає, що не позбавляє позивача для звернення до суду для захисту порушених прав.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов'язання.

В даному випадку позивачем пропущено строк позовної давності про стягнення пені з відповідачів і про застосування вказаного строку в судовому засіданні заявляв представник відповідачів.

З огляду на зазначене судова колегія дійшла висновку, що звернення позивача до відповідачів з вимогою про дострокове погашення кредиту змінило порядок, умови і строк дії кредитного договору.

З врахуванням зазначеного, судова колегія дійшла висновку, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України та кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

За таких обставин, судове рішення в частині стягнення заборгованості по процентам в сумі 115134,68 доларів США підлягає зміні та зменшення суми боргу до 47 020,38 доларів США. В частині стягнення пені- в розмірі 139727,75 доларів США рішення підлягає скасуванню та відмові в позовних вимогах .

ЩО СТОСУЄТЬСЯ СТЯНЕННЯ КОМІСІЇ:

За положеннямичастини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавались позивачу, а тому нарахована комісія в розмірі 20964,50 доларів США не підлягає стягненню.

Отже, у справі, районний суд неправильно застосували вищенаведені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення суду з ухваленням нового про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Керуючись ст. 367,368,374,376,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2018 року в частині стягнення процентів зменшити до 47 020,38 доларів США.

В частині стягнення 20 964,50 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом та 69 973, 54 долара США - пені - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст складено 05. 04.2 019 року

Головуючий: Л.А.Гірняк

Судді: С.М.Сегеда

Т.В.Цюра