КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/547/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року місто Київ

справа № 361/5895/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Петришин Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Самко Олександр Вікторович про визнання правочину недійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 від 14 червня 2017 року;

стягнути з відповідача на її користь сплачену на виконання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 червня 2017 року суму коштів у розмірі 5200 доларів США, що еквівалентно 138075 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що між нею та ОСОБА_2 14 червня 2017 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Вказувала, що 14 червня 2017 року на виконання вказаного договору відповідач отримав від неї грошові кошти в розмірі 5250 доларів США, що еквівалентно 138075 грн. 00 коп., що підтверджується розпискою.

Зазначала, що замовивши в ТОВ «Лендсервіс» послугу щодо встановлення межових знаків на місцевості, було виявлено, що межі та конфігурація вказаної земельної ділянки не відповідає земельно-кадастровим документам, оскільки накладається на сусідню земельну ділянку ОСОБА_4, яка має кадастровий номер НОМЕР_2.

Посилалася на те, що відповідач не знати цієї інформації не міг, оскільки розробляючи проектну документацію та отримуючи кадастровий номер, мав встановлювати межові знаки на місцевості, а відтак вважає, що правочин було вчинено внаслідок введення її відповідачем в оману та відповідно до ст.230 ЦК України він має бути визнаний недійсним.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, щосудом першої інстанції не було взято до уваги те, що продавець, його мати та землевпорядник ОСОБА_5 стверджували, що проводився винос меж земельної ділянки в натурі, проте в день укладання договору купівлі - продажу спірної земельної ділянки продавець забув взяти акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Вказувала, що на першому судовому засіданні відповідач стверджував, що винос меж земельної ділянки в натурі проводився і він надасть відповідні документи, проте на наступному засіданні говорив,що не може надати такі документи, оскільки на цей час не являється власником спірної земельної ділянки, тобто вважає, що відповідач вводив як суд та і її в оману.

Зазначала, що суд не звернув увагу на те, що відповідач, підписуючи договір, згідно з пунктом 13, засвідчив, що будівлі та споруди на земельній ділянці, що відчужується, відсутні, однак частина будинку сусіда ОСОБА_4 побудована на спірній земельній ділянці, тобто на її земельній ділянці та вказаний будинок збудований задовго до укладання спірного правочину, ще в 2013 році.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість та просив оскаржуване судове рішення залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представникапеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач та його представик у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували.

Третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Самко О.В. у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Від останнього надійшло до суду клопотання, в якому він просив розглядати справу за його відсутності.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності третьої особи відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбала земельну ділянку, площею 0,1750 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до копії розписки від 14 червня 2017 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти за продаж земельної ділянки в розмірі 5250 доларів США, що еквівалентно 138075 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач оглядала спірну земельну ділянку до моменту укладення спірного договору і не була позбавлена можливості досліджувати усі характеристики даної земельної ділянки, в тому числі і просити продавця винести межі земельної ділянки в натурі.

Із документів, направлених до суду приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Самко О.В. що стосувалися посвідченняоспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки вбачається, що сторонами, зокрема, продавцем надані усі необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки.

У витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 17 травня 2017 року, зазначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 04 травня 2017 року, ФОП ОСОБА_7 (а.с.74).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Русанівської сільської ради 22 травня 2017 року, на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1 площею 0,1750 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ніяких будівель не зареєстровано, будівництво не ведеться, дана земельна діляка паюванню не підлягала, земельною часткою (паєм) не являється (а.с.77).

22 червня 2017 року за зверненням позивача ТОВ «Лендсервіс» було складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, згідно якого межі земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером НОМЕР_1 закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 5 шт. згідно креслення.

На акті також зображено абрис земельної ділянки.

У вказаному акті зазначено, що власник/користувач земельної ділянки має претензії щодо меж та конфігурації земельної ділянки, так як вона накладається на сусідню ділянку ОСОБА_4, власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено.

До акту було додано схему встановлення межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) з кадастровим номером: НОМЕР_1.

На підтвердження доводів позовних вимог позивачем до матеріалів справи було додано зведений кадастровий план з вимірами існуючих земельних ділянок, зокрема, з кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_3 та НОМЕР_2, виконаний геодезистом ОСОБА_8

На вказаному кадастровому плані червоними лініями відмічені межі земельних ділянок згідно бази ДЗК. Чорними лініями відмічені фактичні межі земельних ділянок. (а.с.120).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач особисто оглядала земельну ділянку перед її придбанням та перед укладенням договору остання не вимагала у відповідача здійснити винесення меж на місцевості.

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог частин 2 та 3 цієї статті, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

За змістом ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано роз'яснення, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Заперечуючи в суді першої інстанції проти позову, представник відповідача пояснювала, що стороною відповідача було з'ясовано, що ФОП ОСОБА_7 робив ХМL файл по спірній земельній ділянці і на земельну ділянку не виїжджав.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які свідчили б про те, що відповідачу було відомо про накладення сусідньої земельної ділянки на земельну ділянку з кадастровим номером: НОМЕР_1, яка є предметом оспорюваного правочину.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що географічні координати межових знаків між земельною ділянкою позивача з кадастровим номером НОМЕР_1 та земельною ділянкою ОСОБА_4 з кадастровим номером НОМЕР_2 в кадастровій та землевпорядній документації щодо вказаних земельних ділянок істотно відрізняються.

А тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посилання позивача на ті обставини, що відповідач до укладення договору не надав акт винесення меж в натурі є безпідставними, оскільки ця обставина не стала перешкодою позивачу для укладення договору.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зведений кадастровий план з вимірами існуючих земельних ділянокне є належним доказом порушення меж земельних ділянок, оскільки він складений без дослідження технічної документації щодо досліджуваних земельних ділянок.

У позовній заяві позивач також посилалася на п.19 договору купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого продавець несе відповідальність за достовірність документів, які підтверджують право власності на вищезазначену земельну ділянку, усієї наданої ним інформації стосовно земельної ділянки, а також за виконання умов цього договору. У разі, якщо надані продавцем документи чи інформація, в тому числі викладена в п. 5 цього договору, виявились неправдивими або недостовірними, продавець зобов'язаний відшкодувати заподіяні покупцю збитки та витрати в повному обсязі.

Даний пункт договору передбачає наслідки надання продавцем недостовірної інформації про земельну ділянку, і таким наслідком є відшкодування продавцем збитків, а не визнання недійсним правочину.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення відповідно до ст.89 ЦПК України оцінив докази, які були надані позивачем з урахуванням вимог ст.77 ЦПК України про їх належність, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було надано всі докази на підтвердження позовних вимог спростовуються вищевикладеним.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, так як позивачем не доведено належними доказами існування обставин укладення правочину під впливом обману та останньою не доведено наявність умислу в діях відповідача щодо обману позивача про фактичні межі земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку та не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: