Ухвала

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 463/2634/13-ц

провадження № 61-30117св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач),СімоненкоВ. М., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представники відповідача: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

треті особи: публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2016 року у складі судді Головатого Р. Я. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, за участю третіх осіб: публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», ОСОБА_10, ОСОБА_11, у якому просив поділити боргові зобов'язання, що ввійшли до складу спадщини після смерті ОСОБА_12, визначивши, що його частка становить 53,26 %, а частка відповідача - 46,74 %; стягнути з ОСОБА_6 частину погашених ним боргів у сумі 18 609,68 грн та 18 227,8 дол. США. Також просив визнати, що його частка у боргових зобов'язаннях, що ввійшли до складу спадщини після смерті ОСОБА_13, становить 69,02 % у межах вартості успадкованого майна на суму 95 060,00 грн, а частка ОСОБА_6 - 30,98 % у межах вартості успадкованого майна на суму 42 671,00 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 липня 2017 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до суду касаційної інстанції, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 травня 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п'яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

У березні 2019 року ОСОБА_3 надіслав до суду касаційної інстанції засобами поштового зв'язку заяву, посвідчену нотаріально 01 березня 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, у якій просить прийняти відмову від позовних вимог та скасувати заходи забезпечення позову, які вживались у справі.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина друга статті 256 ЦПК України).

Заява про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, у зв'язку з цим, колегія суддів дійшла висновку про те, що необхідно прийняти відмову ОСОБА_3 від позовних вимог до ОСОБА_6 про поділ боргових зобов'язань спадкодавців.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Із справи слідує, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2013 року у забезпечення позовних вимог ОСОБА_3 вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт на земельну ділянку для будівництва мотельного комплексу, площею 0,2000 га, що розташована на АДРЕСА_1, нежитлову будівлю бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» з добудовою п'яти готельних номерів, кухні - 1 черга, що розташована на АДРЕСА_1; автомобіль Volkswagen Passat.

Відповідно до частини сьомої статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки у зв'язку з прийняттям відмови ОСОБА_3 провадження у справі підлягає закриттю, заходи забезпечення позову, які вживались ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2013 року, слід скасувати.

Частиною другою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі відмови від позову на стадії перегляду рішення в касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні касаційної скарги.

Оскільки за подання касаційної скарги ОСОБА_3 сплатив 2 109,29 грн судового збору, то з державного бюджету на його користь підлягає поверненню 50 % сплачених коштів.

Керуючись статтями 158, 206, 255, 408, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_3 від позовних вимог до ОСОБА_6 про поділ боргових зобов'язань спадкодавців.

Визнати нечинними рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 липня 2017 року.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб: публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», ОСОБА_10, ОСОБА_11, про поділ боргових зобов'язаннях спадкодавців.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2013 року у справі № 463/2634/13-ц, якою накладено арешт на: земельну ділянку, площею 0,2000 га, що розташована на АДРЕСА_1; нежитлову будівлю бар «ІНФОРМАЦІЯ_1» з добудовою п'яти готельних номерів, кухні - 1 черга, що розташована на АДРЕСА_1, автомобіль марки Volkswagen Passat 1.8.

Зобов'язати УДКСУ у Печерському районі м. Києва повернути ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1 054,65 грн, сплачений на підставі квитанції від 23 серпня 2017 року № 0.0.835042494.1 на розрахунковий рахунок 0007, отримувач - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача - 820019, код отримувача - 38004897.

Направити ОСОБА_3 квитанцію від 23 серпня 2017 року № 0.0.835042494.1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик