Справа №536/2/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м.Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Колотієвського О.О.,

при секретарі - Клоновій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету кременчуцької міської ради - про захист прав та інтересів малолітнього сина шляхом зміни встановленого порядку та способу участі батька у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Кременчуцького районного суду Полтавської області з заявою про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету кременчуцької міської ради - про захист прав та інтересів малолітнього сина шляхом зміни встановленого порядку та способу участі батька у вихованні дитини.

Свою заяву обґрунтувала зокрема тим, що вона має сина ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кременчуці Полтавської області, батьком дитини записаний ОСОБА_2.

Тривалий час відповідач не надавав ніякої допомоги на утримання дитини, не цікавився життям сина, його здоров'ям, фізичним та моральним розвитком. Вона не отримувала аліменти з ОСОБА_2 у період з 01.04.2017 року по 31.10.2017 року, в добровільному порядку відповідач аліменти не сплачував, не піклувався про дитину.

Також відповідач не піклувався про дитину і протягом 2018 року, не надавав ніякої допомоги на утримання дитини, в добровільному порядку в 2018 році відповідач аліменти також не сплачував.

21.09.2018 року ОСОБА_2 звернувся до органу опіки та піклування з заявою про визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3, оскільки вона нібито чинила перешкоди у спілкуванні з сином, забороняла йому бачитися з ним та брати участь у його вихованні.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 06.12.2018 року №1654 «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малоліт-нім сином гр. ОСОБА_2 вирішено: встановити гр.. ОСОБА_2 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такі способи участі:

- побачення щопонеділка, щосереди та що п'ятниці з 14 год. до 17 год. без присутності матері

- побачення першої та третьої суботи місяця з 10 год до 18 год. без присутності матері

-побачення щороку 16 березня , у день народження дитини, з 15 год. до 18.00 год,

- побачення щороку 01 січня з 14.00 до 17.00 год,

- побачення щороку 19 грудня з 14.00 до 17.00 год.

При цьому у зазначеному рішенні взагалі не вказані в порушення діючого законодавства місця таких побачень.

Вказане рішення органу опіки та піклування є необґрунтованим, постановленим з порушенням прав сина, діючого законодавства України, міжнародного законодавства, яке є частиною законодавства України, вимог п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності , пов'язаної із захистом прав дитини. Так , відповідно до зазначеного пункту Порядку у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Також службою у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Полтавської області не з'ясовувались істотні обставини, які повинні бути з'ясовані, а саме, що останній був раніше двічі судимий за умисні кримінальні правопорушення, а саме 31.01.2012 року відповідач був засуджений вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області (суддя Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області Обревко Л.О., справа № 1-113/12, провадження № 1/1601/984/12), вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15.11.2012 року ( суддя Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області Гафяк В.М., справа № 1601/12886/2012, провадження № 1/1601/575/2012).

Також органом опіки та піклування , хоч і зазначено про вказані факти в поданні служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської Ради Полтавської області від 24.10.2018 року не враховано, що вона має дві медичні довідки про побої, які їй наніс ОСОБА_2 в 2018 році, має листування з поліцією , яке підтверджує нанесення їй побоїв вказаною особою. Вказані в довідках побої в 2018 році відповідач наніс їй у присутності малолітньої дитини - їхнього сина.

За нанесення їй побоїв відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство 27.12.18 року ( суддя Автозавод-ського районного суду м. Кременчука Полтавської області Олейнікова Г.М., справа № 524/10194/18, провадження № 3/524/4914/18), рішення набрало законної сили 09.01.2019 року. Причому побої та дрібне хуліганство відповідач вчиняв в присутності малолітньої дитини, яка тоді злякалась і дуже плакала.

Крім того, в порушення зазначеного вище пункту 73 Порядку служба у справах дітей взагалі не складала ніякого висновку, передбаченого діючим законодавством, про що свідчить текст вказаного рішення, в якому мова іде про подання, рішення комісії і відсутня інформація взагалі про висновок.

Крім того, вказане рішення органу опіки і піклування від 06.12.2016 року, не відпо-відає вимогам нижчезазначених статей Сімейного кодексу України з наступними змінами.

Рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1654 від 06.12.2016 року не відповідає ст.158 Сімейного кодексу України, оскільки рішення органу опіки і піклування постановлене без вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істот-не значення.

Вивчення умов життя батька дитини взагалі не проводилось за його зареєстрованим місцем проживання в АДРЕСА_1, складений в м. Кременчуці за невідомо кому належною адресою не може вважатись таким вивченням умов життя батька. Так як згідно документів він взагалі не має відношення до тієї чотирьохкімнатної квартири, яку нібито обстежували.

Крім цього, вказаним органом не враховане невиконання батьківських обов'язків ОСОБА_2 протягом тривалого часу, нехтування потребами сина протягом тривалого часу, неприйняття участі його у вихованні, матеріальному забезпеченні, розвитку дитини. Не враховано, що батько дитини не перерахував до цього часу аліментів на утримання малолітньої дитини, не враховані обставини засудженні відповідача двічі за умисні кримінальні правопорушення, притягнення його до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, вчинення насильства в сім'ї в присутності дитини, нанесення двічі їй побоїв. Також не врахований стан здоров'я дитини, його дієта, режим дня, харчування, відпочинку, та обставина, що відповідач взагалі ніколи один не здійснював догляд за сином, тому не має навичок обслуговування малолітнього сина самостійно.

Згідно вимог ч.1 ст.19 Сімейного кодексу України Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду. Аналогічне положення мається в ч.2 ст.158 Сімейного кодексу України.

Але їй копію вказаного рішення вручили тільки 11.12.2018 року і до 16.12.2018 року вона ніяк не могла звернутися за захистом прав та інтересів своєї дитини до суду, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, сама утримує і виховує дитину і навіть залишити сина вдень їй ні на кого, щоб відвідати адвоката.

На підставі вищевикладеного просили суд, ухвалити рішення, яким застосувати забезпечення позову з моменту постановлення ухвали до вирішення її позовної заяви по суті шляхом зупинення дії рішення органу опіки і піклування виконавчого комітету кременчуцької міської ради Полтавської області від 06.11.2018 року № 1654 «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином гр.ОСОБА_2

Суд, вивчивши надані матеріали вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має сина ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кременчуці Полтавської області, батьком дитини записаний ОСОБА_2.

21.09.2018 року ОСОБА_2 звернувся до органу опіки та піклування з заявою про визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_1 чинила перешкоди у спілкуванні з сином, забороняла йому бачитися з ним та брати участь у його вихованні.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 06.12.2018 року №1654 «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малоліт-нім сином гр. ОСОБА_2 вирішено: встановити гр.. ОСОБА_2 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такі способи участі:

- побачення щопонеділка, щосереди та що п'ятниці з 14 год. до 17 год. без присутності матері

- побачення першої та третьої суботи місяця з 10 год до 18 год. без присутності матері

-побачення щороку 16 березня , у день народження дитини, з 15 год. до 18.00 год,

- побачення щороку 01 січня з 14.00 до 17.00 год,

- побачення щороку 19 грудня з 14.00 до 17.00 год.

При цьому у зазначеному рішенні не вказані місця таких побачень.

Службою у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Полтавської області не з'ясовувались істотні обставини, які повинні бути з'ясовані, а саме, що ОСОБА_2 був раніше двічі судимий за умисні кримінальні правопорушення, а саме вироком від 31.01.2012 року відповідач був засуджений вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ( суддя Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області Обревко Л.О., справа № 1-113/12, провадження № 1/1601/984/12), вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15.11.2012 року ( суддя Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області Гафяк В.М., справа № 1601/12886/2012, провадження № 1/1601/575/2012).

На підтвердження вказаних обставин суду надано роздруківку із сайту «Судова влада України». Відомості які містяться на вказаному сайті і є відкритими та загальнодоступними.

Також органом опіки та піклування , хоч і зазначено про вказані факти в поданні служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської Ради Полтавської області від 24.10.2018 року , але не враховано, що ОСОБА_1 має дві медичні довідки про побої, які їй наніс ОСОБА_2 в 2018 році. Вказані в довідках побої в 2018 році відповідач наніс їй у присутності їх малолітнього сина. На підтвердження вказаних обставин надано копію довідки КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» № 2563 від 08.04.2018 року та копію довідки КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» № 7239 від 26.08.2018 року про побої, спричинені їй відповідачем.

За нанесення ОСОБА_1 побоїв ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство 27.12.18 року ( суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області Олейнікова Г.М., справа № 524/10194/18, провадження № 3/ 524/4914/18), рішення набрало законної сили 09.01.2019 року. Причому побої та дрібне хуліганство відповідач вчиняв в присутності малолітньої дитини, що підтверджується відомостями із сайту «Судова влада України». Відомості які містяться на вказаному сайті є відкритими та загальнодоступними.

Рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1654 від 06.12.2016 року не відповідає ст.158 Сімейного кодексу України, оскільки рішення органу опіки і піклування постановлене без вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істот-не значення.

Статтею Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року зі змінами , ратифікована По-становою ВР №789-Х11 від 27.02.1991 року ( далі по тексту-Конвенція)в ст.3 проголошується що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 статті 3 вказаної Конвенції визначено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року ( далі по тексту- Декларація) принципом 2 також закріплює, що дитині повинен бути забезпечений соціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно, при цьому головним міркуванням має бути най-краще забезпечення інтересів дитини. В принціпі 8 зазначеної Декларації проголошено, що дитина повинна за всіх обставин бути серед тих, хто першими одержують захист і допомогу.Ст.51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охо-роняються державою.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» N 2402-III від 26 квітня 2001 року предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інте-ресів своєї дитини.

Частиною 1 ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законно-давства України. Згідно із частиною восьмою ст.7 СК України регулювання сімейних відноси має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Водночас у ч.6 вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов'язків жодного з батьків.

Опікунська рада не є органом опіки і піклування, повноваження опікунської ради визначені дорадчою функцією, а рішення опікунської ради як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов'язковий характер.

При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Вказані висновки зроблені відповідно до положень діючого законодавства, судової практики та Постанови Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року( справа № 447/687/17,провадження № 61-5892св18), в якій чітко визначено, що вирішення питання, щодо обґрунтованості висновку органу опіки та піклування належить до компетенції суду, який розглядає спір між сторонами про визначення місця проживання дитини. А у даному випадку- відповідно про визначення способів участі у вихованні дитини.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (Справа № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18), Провадження № 11-606апп18) оскаржувані висновок та рішення органу опіки та піклування є дорадчими документами та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини, оскільки такий висновок та рішення не порушує прав та обов'язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в процесі якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, у тому числі і оспорюваних висновку та рішення органу опіки та піклування, які не мають на-перед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч.2 ст.159 Сімейного Кодексу України Сімейний кодекс України із наступними змінами, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення) , місце та час їхнього спілкування. Згідно положень вкаазної статті сімейного законодавства в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи, а під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Крім цього, суд враховує те, що ОСОБА_1 подала в інтересах дитини позов, в якому просить змінити визначені органом опіки та піклування способи участі у вихованні сина ОСОБА_2

Згідно з ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову, перелік яких не є вичерпним, зазначені в ст.150 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, зокрема, позов забезпечується: 2) забороною вчиняти певні дії, 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії, 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Вирішуючи дану заяву, суд бере до уваги характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з висунутих у цій справі позовних вимог, оскільки невжиття таких заходів може призвести до не забезпечення ефективного захисту або не поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів

З метою захисту прав, свобод і законних інтересів позивача до ухвалення рішення в цій справі слід вжити заходів для такого.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Крім цього, відповідно до ст.154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення може бути здійснено шляхом вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов'язаних із забезпеченням позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним застосувати зустрічне забезпечення шляхом: Зобов'язання ОСОБА_1 нечинити перешкоди ОСОБА_2 у побаченнях з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, в її присутності, за попередньою домовленістю між ними, але не менше двох разів на тиждень, та не менше 10 годин в сукупності, з урахуванням стану здоров'я дитини, режиму його дня, харчування, відпочинку, навчально-виховного процесу.

Керуючись ст. ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету кременчуцької міської ради - про захист прав та інтересів малолітнього сина шляхом зміни встановленого порядку та способу участі батька у вихованні дитини - задовольнити.

Зупинити дію рішення органу опіки і піклування виконавчого комітету кременчуцької міської ради Полтавської області від 06.11.2018 року № 1654 «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином гр.ОСОБА_2 до набрання чинності рішенням по даній справі.

Застосувати зустрічне забезпечення та зобов'язати ОСОБА_1 нечинити перешкоди ОСОБА_2 у побаченнях з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, в її присутності, за попередньою домовленістю між ними, але не менше двох разів на тиждень, та не менше 10 годин в сукупності, з урахуванням стану здоров'я дитини, режиму його дня, харчування, відпочинку, навчально-виховного процесу.

Копію ухвали направити сторонам по справі для інформування.

Копію ухвали для виконання направити Органу опіки та піклування виконавчого комітету кременчуцької міської ради.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

СуддяОлександр Олександрович Колотієвський