ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8082/18Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/817/52/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Сташків Б. І.,

за участі секретаря -Романюк Х.Ю.

та представника АТ "Укрсоцбанку"- Панченко Д.В.

розглянувши у режимі відеоконференції цивільну справу №607/8082/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Вийванко О.М., повний текст якого виготовлено 19 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання припиненим зобов'язання за договором кредиту, визнання припиненим іпотечного договору, виключення запису,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися в суд із позовом до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання припиненим договору відновлювальної кредитної лінії №770/38-63-07 від 16 березня 2007 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 та іпотечного договору без номеру від 16 березня 2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., який був зареєстрований в реєстрі за № 800 та включений в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису №4644073 про обтяження (заборону) на нерухоме майно.

В обґрунтування своєї позиції позивачі зазначили, що 16.03.2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_3 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 770/38-63-07 згідно якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 59 000,00 доларів США із сплатою 12,25 % річних за весь строк користування з кінцевим терміном погашення до 05 березня 2022 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань між Банком та фізичною особою ОСОБА_4 16 березня 2007 року було укладено іпотечний договір без номеру на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 800. На даний предмет іпотеки в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено заборону на його відчуження, що накладено 16.03.2007 року приватним нотаріусом Василевич О.О. за № 4643961 при посвідченні нею іпотечного договору.

У зв'язку із порушенням умов кредитного договору 9 грудня 2011 року Банк подав до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків Третейського суду позов про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості згідно кредитного договору.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків Третейського суду від 15.02.2012 року у справі № 35/12, позовні вимоги задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_3 72637,09 дол. США, (в тому числі 52115,32 дол. США по тілу кредиту, 20521,77 дол США нарахованих процентів за користування кредитом та 16476,80 гривень нарахованої пені), що в загальній сумі складало в гривневому еквіваленті 596 709,15 гривень та 6 367,09 гривень судового збору.

На виконання рішення Третейського суду Дніпровським районним судом м. Києва 04 жовтня 2012 року було видано виконавчий лист №6-2604/4218/2012 згідно якого із ОСОБА_3, як боржника, було стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором №770/38-63-07 від 16.03.2007 року в загальній сумі 596 709,15 гривень та 6 367,09 гривень судового збору. Таким чином, Банк на підставі частини другої ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, пред'явивши вимогу до позичальника про повне дострокове погашення заборгованості за договором кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та пені, а також змінив умови зобов'язання за кредитним договором, а саме строк виконання зобов'язань, зазначивши днем остаточного погашення всіх сум (тіла кредиту, процентів, неустойки) наступний банківський день з дати одержання позичальником відповідної вимоги чи подачі позову, тобто 09 грудня 2011 року.

Даний борг впродовж 2013-2015 років ОСОБА_3 було погашено в повному обсязі в добровільному порядку. У зв'язку з чим Другий відділ ДВС Тернопільського міського управління юстиції 21.12.2015 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з повним погашенням боргу згідно рішення Третейського суду. Таким чином була погашена вся сума основного боргу достроково і нараховані проценти на час подачі цього позову.

У квітні 2017 року банк подав до суду додатковий позов до Тернопільського міськрайонного суду про стягнення донарахованих процентів, які були нараховані починаючи з дати прийняття рішення по першому позову і до повного виконання першого рішення суду, а саме до 21.12.2015.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19.07.2017р. по цивільній справі № 607/5159/17-ц стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість по додатково нарахованих процентах в сумі 6557,60 доларів США, що еквівалентно 177846,47 грн та 56721,58 гривень нарахованої пені, а також 3518,52 гривень судових витрат.

16.08.2017 на підставі даного рішення суду було видано виконавчий лист №607/5159/17 про стягнення з ОСОБА_3 в примусовому порядку вищезазначених сум боргу за договором кредиту. 31 жовтня 2017 року заборгованість згідно цього рішення суду було погашено в добровільному порядку в повному обсязі.

26 січня 2018 року ОСОБА_3 надіслав звернення до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання припиненим договору кредиту та іпотечного договору у зв'язку з повним погашенням заборгованості за договором кредиту на підставі двох рішень суду. Однак в кінці лютого 2018 року отримав відмову.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2018 року задоволено частково позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання припиненим зобов'язання за договором кредиту, визнання припиненим іпотечного договору, виключення запису.

Визнано припиненим договір відновлювальної кредитної лінії №770/38-63-07 від 16 березня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3.

Визнано припиненим іпотечний договір без номеру від 16 березня 2007 року укладений між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., який був зареєстрований в реєстрі за № 800.

У задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на користь ОСОБА_3, судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 копійок).

В апеляційній скарзі АТ "Укрсоцбанк" просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2018 року по справі №607/8082/18 скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ "Укрсоцбанк" зазначив, що позивачі виконали рішення Третейського суду від 2010 року тільки в 2016 році у гривневому еквіваленті до валюти кредитування станом на дату прийняття рішення суду, а не на дату виконання цього рішення суду, що призвело до курсової різниці у гривневому еквіваленті. Так, станом на 12 червня 2018 року у позивачів залишилась прострочена заборгованість як по тілу кредиту так і по нарахованих процентах на суму 79605,26 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2077005,91 гривень, яка виникла за період, який не охоплений судовим рішенням, чим спростовується твердження позивачів про виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, адже відповідно до п. 7.3. Договору кредиту цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Оскільки строк кредитного договору, який укладений між сторонами закінчується 5 березня 2022 року, тому в даному випадку банком не пропущений строк позовної давності щодо можливості стягнення заборгованості за кредитним договором передбачений вимогами ст. 257 ЦК України.

Враховуючи те, що у позивача наявна заборгованість за договором кредиту, забезпеченим іпотекою, тому іпотечний договір не припинив своєї дії і іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог за договором кредиту.

В додаткових поясненнях банк зазначає, що за ними зберігається право в майбутньому звернення до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 за ст. 625 ЦК України за неналежне виконання грошового зобов'язання.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали відзив на апеляційну скаргу АТ "Укрсоцбанк" у якому зазначили, що борг згідно кредитного договору №770/38-63-07 від 16.03.2007 року був погашений ОСОБА_3 впродовж 2013-2015 років в повному обсязі у добровільному порядку. У зв'язку з чим Другий відділ ДВС Тернопільського міського управління юстиції 21.12.2015 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з повним погашенням боргу згідно рішення Третейського суду. Таким чином, ОСОБА_3 було погашено вся сума основного боргу достроково і нараховані проценти на час подачі цього позову. Також, ОСОБА_3 було виконано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 липня 2017 року щодо стягнення з нього заборгованості по додатково нарахованих процентах за вищевказаним кредитним договором.

Що ж стосується договору іпотеки, то він є припиненим, оскільки зобов'язання за кредитним договором, які існували між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3 припинені внаслідок п. 4.5. Договору кредиту та сплатою позивачем суми заборгованості, визначеної судовими рішеннями.

Залишок боргу, який залишився виник тільки за рахунок різниці, що виникла внаслідок різкого збільшення курсу долара США в порівнянні між датою винесення рішення суду та датою погашення заборгованості, а також внаслідок пропуску банком строків позовної давності стягнення залишку заборгованості по донарахованих процентах за користування кредитом. Даний залишок боргу у відповідності до чинного законодавства в подальшому не може бути стягнутий банком в примусовому порядку, оскільки кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки банк прийняв його виконання.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 в апеляційну інстанцію не з'явились, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи, подавши заяви про слухання справи у їх відсутність. У відповідності до вимог ст. 372 ч.2 ЦПК України неявка сторін належним чином повідомлених не перешкоджає апеляційній інстанції продовжувати розгляд справи без них.

Представник відповідача Панченко Д.В. апеляційну скаргу підтримав повністю з мотивів, викладених в ній і просив задовольнити її повністю.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника банку, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 липня 2017 року позивачами виконано в добровільному порядку та в строки передбачені законом, а також те, що припинення кредитного договору не позбавляє АТ "Укрсоцбанк" звернутися з позовом про стягнення збитків або заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України. Також, у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, на підставі виконання, суд вважає, що слід визнати припиненим іпотечний договір без номеру від 16 березня 2007 року укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_4

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Визнання права та припинення правовідношення є встановленими частиною 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Із цією нормою Конвенції кореспондуються приписи ч.2 ст. 5 ЦПК України, згідно з якими у випадку, якщо закон не визначає ефективного способу захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного права, свобод чи інтересу, суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною п'ятою вищезазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

В силу ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з умовами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і у відповідності умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України).

Судом встановлено, що 16 березня 2007 року між АКБСР "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3 укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-63-07, згідно з умовами якого позивач отримав від відповідача кредитні кошти в сумі 59 000,00 доларів США на умовах, визначених цим Договором, та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 05 березня 2022 року. (а.с.12-14)

Згідно договору від 16.03.2007 вказаний кредитний договір забезпечений іпотекою між Банком та ОСОБА_4, який посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за №390, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 27 серпня 1996 року та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 27.08.1996 року за № 25026. (а.с.15-18).

На даний предмет іпотеки внесено заборону в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 16.03.2007. (а.с.19-21)

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У зв'язку з неналежним виконанням боргових зобов'язань АКБСР "Укрсоцбанк" звернувся до Третейського суду при Асоціації українських банків про дострокове стягнення з ОСОБА_3 заборгованості з погашення кредиту в сумі 596709,15 грн. (а.с.22-23).

Рішенням Третейського суду від 15 лютого 2012 року із ОСОБА_3 достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 596709,15 грн, виходячи з курсу долара станом на день ухвалення рішення.

Ухвалою Дніпровського райсуду м. Києва від 04.10.2012 року у справі №6-2604/4218/2012 задоволено заяву ПАТ "Укрсоцбанк" про видачу виконавчого листа.

16.07.2013 Другим відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №6-2604/4218/2012, який видано 16.07.2013. (а.с.24).

Рішення Третейського суду боржником виконано, про що свідчить постанова від 21.12.2015 Другого відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №6-2604/4218/2012, який видано 04.10.2012.(а.с.25).

В 2017 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся з позовом до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 770/38-63-07 від 16 березня 2007 року.

19 липня 2017 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду позов ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 6557 доларів США 60 центів заборгованості по відсотках, що еквівалентно 177846 грн. 47 коп. та 56721,58 грн. нарахованої пені. (а.с.26-29)

З довідки виданої ПАТ "Укрсоцбанк" від 12 грудня 2017 року № 08.806-297/96-15862 вбачається, що ОСОБА_3 31 жовтня 2017 року в добровільному порядку погасив заборгованість за своїм кредитним договором № 770/38-63-07 від 16.03.2007 року згідно виконавчого листа № 607/5159/17 виданого Тернопільським міськрайонним судом 16.08.2017 року в розмірі 6558 доларів США по нарахованих процентах та 56721,58 грн. нарахованої пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. (а.с.31).

За правилами ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Частиною ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

26 січня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ "Укрсоцбанк" із заявою про визнання припиненим договору кредиту № 770/38-63-07 від 16.03.2007 року та зняття заборони на відчуження предмету іпотеки за даним договором кредиту. (а.с.32-33)

14 лютого 2017 року ПАТ "Укрсоцбанк" надав відповідь ОСОБА_3, що станом на 09.02.2018 року по кредитному договору № 770/38-63-07 від 16.03.2007 року обліковується заборгованість (без зазначення суми), а отже основне зобов'язання за договором кредиту не припинилося, у зв'язку з цим продовжує існувати й іпотечне зобов'язання за договором іпотеки. (а.с. 34).

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції правильно виходив з того, що реалізуючи своє право, передбачене вищезазначеною частиною статті 1050 ЦК України, шляхом звернення до суду про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, банк-кредитор ПАТ "Укрсоцбанк" в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором і тим самим добровільно відмовився отримувати прибуток у вигляді відсотків за користування кредитом, які б могли бути отримані до закінчення строку дії кредитного договору.

Прийняття судом рішення за позовом кредитора ПАТ "Укрсоцбанк" про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінило зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов'язок з виконання судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, право ПАТ "Укрсоцбанк" нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося, оскільки в 2011 році ним було пред'явлено позов до позичальника згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Банком розмір заборгованості за Кредитним договором розраховано та заявлений до стягнення в національній грошовій одиниці - гривня, що підтверджується позовною заявою та рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків (надалі Третейський суд) від 15 лютого 2012 року.

У даному випадку позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2012 році звернувся до Третейського суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 596709,15 грн. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пеню. Банк рішення Третейського суду не оскаржував. Вказане рішення є виконаним. Рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником, за яким з боржника стягнуто визначену позивачем заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню, в розумінні повноти розміру заборгованості.

При цьому, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов'язанні, спір щодо якого вже вирішений судом та боржником належним чином виконано рішення суду, пред'являти після цього до сторони додаткові вимоги.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2017 року, яке ухвалено до чинної у вказаний період часу судової практики, позивачем виконано в добровільному порядку в строки передбачені законом.

Посилання представника відповідача, що позивачем не виконано умов договору в частині виплати курсової різниці є необґрунтованим, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19 липня 2017 року, справа №607/5159/17-ц стягнено з ОСОБА_3 заборгованість яка виникла за кредитним договором у зв'язку з прострочкою виконання рішення Третейського суду.

Вірним є висновок суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині виключення з єдиного реєстру іпотек запис про іпотеку спірної квартири, оскільки є передчасним і у відповідності до ст.4 Закону України "Про іпотеку" та ст.73 Закону України "Про нотаріат" позивачі не позбавлені можливості звернутись із заявою до нотаріуса, який згідно п.5.1 - 5.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 вправі зняти заборону відчуження майна на підставі рішення суду про визнання договору іпотеки припиненим.

Твердження заявника про те, що у випадку задоволення позовних вимог позивачів банк буде позбавлений можливості в майбутньому звернутись в суд із позовом по ст. 625 ЦКУ так як станом на 12 червня 2018 року загальна сума заборгованості по кредитному договорі становить 79605,36 дол США, що в гривневому еквіваленті - 2077005,91 грн колегія суддів до увагу не бере. В матеріалах справи відсутні докази щодо розрахунку такої суми заборгованості (за який період, з чого складається така сума) на день розгляду справи та на час подання позову до суду, що не заперечується представником банку.

Враховуючи те, що заборгованість, яка була визначена банком в гривнях та стягнута рішеннями судів, є погашеною, що визнається самим представником, тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про виконання зобов'язання, а відтак і про підставність позовних вимог щодо визнання припиненим зобов'язань за кредитним та іпотечним договорами.

Твердження заявника про те, що датою остаточного погашення всієї суми кредиту за договором №770/38-63-07 від 16.03.2077 року є 05.03.2022 року не заслуговують на увагу, оскільки ще 09 грудня 2011 року банк направив ОСОБА_3 письмове повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї суми заборгованості, чим змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором з 05.03.2022 р. на 09.12.2011 року.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, яких їх обґрунтовано спростував. Вказані підстави не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України").

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони, в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони, в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Б.І. Сташків