Дата документу 21.01.2019 Справа № 322/346/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/904/19 Головуючий у 1-й інстанції: Шиш А.Б.
Є.У.№ 322/346/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.04.2006 року, яка станом на 28.02.2018 року становить 27 825, 22 грн., із яких заборгованості за кредитом в розмірі 3 896,18 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 22 127,84 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1301,20 грн.В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що 13.04. 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримала кредит у розмірі 3 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 36% на рік на суму залишкової заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що свої зобов'язання за договором відповідач не виконали, кредит не повернула, просив про задоволення позову.

Копію позовної заяви і ухвали про відкриття провадження у справі ОСОБА_4 отримала 19.06.2018р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.45).

Заперечень проти позову ОСОБА_4 суду не надавала, про застосування строків позовної давності не заявляла.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведені позовні вимоги, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості є необґрунтованим і незрозумілим.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з'ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач вказує, що зібраними у справі доказами підтверджується як факт укладення сторонами кредитного договору, так і факт неналежного виконання позичальником своїх обов'язків із повернення кредиту. Доданий до позовної заяви детальний розрахунок заборгованості і витяг із карткового рахунку об'єктивно відображає рух коштів на рахунку позичальника, порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Копія апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження направлені ОСОБА_4 за її останньою відомою адресою місця проживання. Як зазначено на довідці поштового відділення, від отримання рекомендованої судової кореспонденції адресат відмовилася.

За положенням ст.130 ч.9 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 квітня 2006 р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н та відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.3).

Факт отримання кредитної картки не оспорювався позичальником, оскільки заперечень проти позову вона не подавала.

Кредитним договором передбачено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості .

В заяві на отримання кредиту позичальник своїм підписом підтвердила той факт, що вона була ознайомлена з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, отримала їх у письмовому вигляді та надала згоду на те, що ця заява разом із запропонованими Банком Умовами і Тарифами складає кредитний договір.

Згідно з п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві. Картка діє до останнього місяця, вказаного на лицевій стороні картки, включно.

Згідно з п. 5.4 строк погашення кредиту - не пізніше останнього дня місяця зазначеного на платіжній картці.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком.

При відкритті карткового рахунку у відповідності з Умовами та правил надання банківських послуг позичальнику був встановлений кредитний ліміт 1 000 грн., який 19 вересня 2006 року збільшено до 4 500 (а.с.30).

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором утворилася прострочена заборгованість за кредитом, яка за розрахунком позивача станом на 28 лютого 2018 р. складає 27 825,22 грн. грн., із яких: 3 896, 18 грн. - заборгованість за кредитом; 22 127, 84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 801, 20грн. - судові штрафи (а.с.5-7).

За умовами кредитного договору остаточний строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки.

Як вбачається з наданої банком довідки інформації про картку строк дії картки - останній день квітень 2011 року ( а.с.60).

Із витягу з рахунку ОСОБА_4 вбачається, що до лютого 2011 року вона активно користувалася кредитною карткою, періодично вносила платежі на погашення кредиту, останній з яких був здійснений 28.02.2011 р., 31.07.2015р. Банк здійснив автоматичне погашення заборгованості шляхом списання 123, 53 грн. з іншого карткового рахунку позичальника (а.с. 30-31).

Надану Банком письмові докази на підтвердження факту укладання кредитного договору, розміру заборгованості відповідач не спростувала, від участі у судовому засіданні самоусунулася.

Отже, вказані письмові докази підтверджують як факт укладання сторонами кредитного договору, так і факт неналежного виконання позичальником своїх обов'язків із повернення кредиту.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про те, що Банком не доведено, на яких умовах укладався кредитний договір і який розмір заборгованості за договором, не відповідають фактичним обставинам і зібраним у справі доказам.

Із тексту заяви/договору, підписаної відповідачкою, вбачається, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», становлять між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг, прийняття даних умов підтверджується підписом клієнта у заяві, на підставі якого в подальшому і була надана карта клієнту.

Факт підписання відповідної заяви анкети-заяви відповідачкою не оспорювався.

Така форма оформлення кредитного договору не суперечить діючому законодавству, оскільки укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі.

Укладення кредитного договору у наведений спосіб чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, Умови, Правила та тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві.

При оформленні кредиту, заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та тарифи складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Згідно умов договору, Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі 3% в місяць із розрахунку 360 календарних днів у році, що підтверджується заявою позичальника (а.с.8 зворот).

Згідно підписаної заяви/договору, клієнт ознайомлений з умовами і правилами надання банківських послуг банку та своїм підписом підтвердив, що повною мірою розуміє та зобов'язується виконувати їх вимоги.

Згідно наявних у справі доказів, заяв про розірвання кредитного договору від відповідачки до банку не надходило, більше того відповідачка активно користувалась карткою, в тому числі неодноразово здійснювала погашення заборгованості.

Частинами 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України встановлено, що (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника) якщо боржник сплачує відсотки та комісію, то пропозицію слід вважати прийнятою і угоду досконалою, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції.

Відповідач отримала кредитні кошти на підставі власної заяви, в якому зазначено, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку які були їй надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в «ПриватБанку», а також його місцезнаходження. Вона висловила згоду з тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею і банком договір. Вона підтвердила, що вся надана нею інформація вірна. Зобов'язалася про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 діб з моменту їх виникнення.

Відповідач особистим підписом засвідчила той факт, що відповідна заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами надання послуг, Тарифами між нею і банком становить договір надання банківських послуг.

Відповідно до підписаної заяви, клієнт виявив бажання на отримання послуги від банку у вигляді оформлення платіжної карти.

Встановлено, що дані умови регулюють відносини між банком та клієнтом з відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а так само інших банківських послуг, зазначених у заяві.

Також у заяві, яку підписала відповідач, вказано, що вона ознайомлена з Правилами надання послуг, які надаються позичальнику в залежності від оформлюваного продукту в даному випадку це є правила користування платіжною карткою, оскільки предметом договору є саме платіжна карта.

Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах.

Отже, між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору у такий спосіб чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві.

Крім того, банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

Отже, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через Р08-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові.

При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка.

Розмір заборгованості підтверджується витягом із особового рахунку позичальника, в якому відображені всі банківські операції за кредитом. Розрахунок скріплено печаткою банку і підписом посадової особи, є належним і допустимим доказом у розумінні ст.ст.77,78,95 ЦПК України.

Надані банком розрахунки заборгованості відповідачем не спростовані.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, незрозумілість розрахунків, є такими що не ґрунтуються на законі і суперечать фактичним обставинам справи.

За вказаних обставин рішення суду не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону, а тому на підставі ст.376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Як вбачається із позовних вимог Банку, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме: заборгованості за тілом кредиту, відсотками, а також штрафами (фіксованої частини та процентної складової) після спливу передбаченого договором строку кредитування.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання.

Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 квітня 2006 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мала здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 25 числа кожного місяця кошти у розмірі 7% від заборгованості упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів, комісії є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 квітня 2011 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 1 травня 2011 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18 від 28 березня 2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Обов'язок по сплаті кредиту відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 30 квітня 2011 року (дату остаточного повернення кредиту) становила: за тілом кредиту 3 896, 18 грн., за відсотками 2 801, 89 грн. (а.с.5-6).

Зазначена сума заборгованості на підставі ст.ст.1050, 1054 ЦК України і підлягає стягненню з позичальника на користь Банку.

Нарахування Банком після 30 квітня 2011 року на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України передбачених договором процентів після закінчення строку дії кредитної картки до повного погашення заборгованості за кредитом, є неправомірним.

За вказаних обставин передбачених законом підстав для стягнення з позичальника на користь Банку процентів, нарахованих після 30 квітня 2011 року не має.

Вимоги Банку про стягнення з позичальника судових штрафів, нарахованих на підставі п.8.6 Умов та правил підлягають частковому задоволенню. Вказаним положенням договору сторони визначили обов'язок клієнта сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову за порушення строків платежів. З урахуванням обґрунтованості позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту на суму 3 896, 18 грн., за відсотками 2 801, 89 грн., а всього на суму 6 698, 07 грн. розмір судових штрафів має становити 500 грн.+ 334, 90 грн. ( 5% від ціни позову), тобто 834, 90 грн. Від вказаної суми штрафу підлягає відрахуванню 123, 53 грн., які були списані Банком з іншого карткового рахунку позичальника 08.08.2015р. Отже, загальний розмір штрафу становить 711, 37 грн.

На підставі ст.ст.141, 142 ЦПК України з відповідачки на користь Банку підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанції, пропорційно частці задоволених позовних вимог на суму 1 173 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374 , 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2018 року по цій справі скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Код заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.04.2006р. у розмірі 7 409, 44 грн. (сім тисяч чотириста дев'ять грн.. 44 коп.), із яких за тілом кредиту - 3 896, 18 грн., за відсотками - 2 801, 89 грн., за судовими штрафами - 711, 37 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Код компенсацію судового збору у розмірі 1 173 (одна тисяча сто сімдесят три грн.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: