Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/1461/18
Провадження № 2/191/448/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Кухар Д.О.
за участю секретаря - Яніної О.В.
розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи : Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Синельниківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-
23.04.2018 року позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи : Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Синельниківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що в березні 2018року ним, по пошті, отримано постанову №55836908 «про відкриття виконавчого провадження» від 20.02.2018р. головним державним виконавцем Синельниківського міськрайонного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Банк А.А.
Постанова №55836908 від 20.02.2018р. винесена на підставі виконавчого напису №9961 від 18.10.2017р. зареєстрованого в реєстрі за №9961 вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно до виконавчого напису, він вчинений на підставі Кредитного договору №б/н від 14.03.2011 р. укладеного між ПАТ КБ»ПриватБанк» та позивачем. Нотаріусом у виконавчому написі зазначено, що строк за який провадиться стягнення - шість років шість місяців шістнадцять днів, а саме з 14.03.2001р. по 30.09.2017р.

Згідно до виконавчого напису нотаріус пропонує задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів у розмірі: 13 980,55грн - залишок заборгованості за кредитом; 280 216,83грн - залишок заборгованості за відсотками; 4 630,70грн - пеня та комісія; 14 941,40грн. - штраф; 3 000 грн - витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису. Всього, з урахуванням витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису - 316 769 грн. 48коп.

Вважаю, що виконавчий напис №9961 від 18.10.2017р., вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав: приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості з нього, яка є спірною та розрахунки даної заборгованості не підтверджені належними доказами; виконавчим написом стягнуто заборгованість з порушенням строку в межах якого може бути стягнено заборгованість; за спірним договором № б/н від 14.03.2011р. існує рішення суду № 191/53/15-ц від 02.03.2015р., тобто, в 2015 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався з тими самими вимогами, до того самого відповідача, з тих самих підстав.

Вважає, що при зверненні банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в розмір повної суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором включено і розмір пені, який заявником нарахований поза межами річного строку спеціальної позовної давності (як вбачається із розрахунку заборгованості стягнення проводилось за період 14.03.2011 року), а стягнення відсотків проводилось з порушенням трирічного строку позовної давності за період з 14.03.2011 року.

Просить суд звернути увагу на той факт, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна у вчиненому нею виконавчому написі, у вступній його частині посилається на пункт Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999р. та Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. «Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», який згідно до постанови Київського Апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. визнано незаконним та не чинним.

Також, приватним нотаріусом, при видачі виконавчого напису не було взято до уваги рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі №191/53/15-ц від 02.03.2015року.

Враховуючи вищевикладені обстави, просить суд, виконавчий напис нотаріуса, вчинений 18 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк», зареєстрований в реєстрі за №9961 визнати таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача ОСОБА_4 до початку відкритого судового засідання надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання.

Третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. у відкрите судове засідання не з'явилася попередньо надавши суду заяву про розгляд справи без її участі. Також надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що доводи позивача є неспроможними, виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог ( а. с. 34-38).

Третя особа: Синельниківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, місце та час розгляду справи.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів, з урахуванням думки представника позивача, за відсутності відповідача і постановити заочне рішення.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Суд встановив, 18жовтня 2017 року Бондар Іриною Михайлівною Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 9961, щодо невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору без номеру від 14.03.2011 року та розрахунку за договором, строк за яким провадиться стягнення з 14.03.2011 року по 30.09.2017 рік грошових коштів у сумі 316 769 грн. 48коп., яка складається з: 13 980,55грн - залишок заборгованості за кредитом; 280 216,83грн - залишок заборгованості за відсотками; 4 630,70грн - пеня та комісія; 14 941,40грн. - штраф; 3 000 грн. - витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису ( а.с.6).

На підставі вказаного виконавчого напису 20.02.2018 року Синельниківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження (а.с.12).

З копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.03.2015 року вбачається, що на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором без номеру від 08.11.2011 року в розмірі 29 896 (двадцять дев'ять тисяч вісімсот дев'яносто шість) грн. 13 коп., яка складається з: 13980, 99 грн. - заборгованість за кредитом; 12 573,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1441, 98 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф ( фіксована частина ); 1 399, 82 грн. - штраф - процентна складова ( а. с. 13 - 14).

За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено, що стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172» (пункт 3 глави 16 Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України).

Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17.

Як вбачається із копії виконавчого напису від 18 жовтня 2017 року строк, за яким провадиться стягнення - період з 14 березня 2011 року по 30 вересня 2017 року.

Слід зазначити, приватним нотаріусом не було враховано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», в якій зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Строк, за який провадиться стягнення в оскарженому виконавчому написі нотаріуса визначено більше ніж за 6 (шість) років, тобто більше трьох років з дня виникнення права вимоги у банка.

Крім того, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Встановлено, що при зверненні банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в розмір повної суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором включено і розмір пені, який заявником нарахований поза межами річного строку спеціальної позовної давності (з 14.03.2011 по 30 вересня 2017 року).

Судом встановлено, що на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.03.2015 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором без номеру від 08.11.2011 року в розмірі 29 896 (двадцять дев'ять тисяч вісімсот дев'яносто шість) грн. 13 коп., яка суперечить розрахунку заборгованості наданому ПАТ КБ «ПриватБанк» нотаріусу при вчиненні виконавчого напису та не підтверджена належними доказами, тому стягнута за виконавчим написом сума не є безспірною.

В даному випадку нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом.

Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки викладено і в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинений із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано нотаріусу доказів отримання позичальником ОСОБА_1 письмових вимог про усунення порушень за кредитним договором, а лише надано копії таких вимог. Таким чином, у нотаріуса не було підстав для висновку про погодження (не заперечення) боржником розміру нарахованої банком заборгованості.

Суд зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд вказує на те, що в поєднанні з вимогою пункту 1 статті 6 Конвенції обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Виходячи з викладеного, встановивши, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є спірною, приймаючи до уваги, що нотаріус, при вчиненні виконавчого напису не мав повного обсягу документів, зокрема, доказів підтвердження отримання боржником вимоги про погашення заборгованості, умов та тарифів за кредитним договором, не перевірив відсутність спору між кредитором та позичальником щодо розміру заборгованості та вчинив виконавчий напис поза межами встановленого законодавством строку для вчинення відповідних дій, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису, вчиненого 18 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 316 769 грн. 48 коп., зареєстрованого в реєстрі за номером № 9961, таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, тому на користь ОСОБА_1 з відповідача необхідно стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при подачі позову в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527 ,530, 610, 623, 1054 ЦК України, ст. ст.10,12,13,141,263,265, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати виконавчий напис нотаріуса, вчинений 18 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк», зареєстрований в реєстрі за №9961 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", р/р: 3111, МФО: 305299, , на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Д. О. Кухар