Справа № 186/1885/18
Номер провадження № 2/0186/46/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2019 року м.Першотравенськ
Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої - судді Янжули С. А.
секретар - Лиман Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
27 листопада 2018 позивач ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
03 грудня 2018 року подала уточнену позовну заяву.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач є її батьком. Вона разом з батьками, її рідними братами: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сестрою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживали в ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишня Леніна), м.Першотравенська, Дніпропетровської області. Основним наймачем квартири був її батько - відповідач по справі. 25 лютого 2012 року її мати померла. Її батька було позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей. Мати відповідача забрала дітей до себе, які проживають до цього часу з нею.
Рішенням виконавчого комітету Першотравенської міської ради №259 від 16 листопада 2012 року її визнано основним наймачем вказаної квартири, оскільки її батько деякий час проживав в цій квартирі, але комунальні послуги не сплачував, утворилася заборгованість. Вона була неповнолітньою, не працювала та не мала можливості сплачувати комунальні послуги.

На даний час в квартирі зареєстровані: вона, її два брати та сестра, які є неповнолітніми і з 2013 року проживають у бабусі, а також батько ОСОБА_2, який не проживає в квартирі з 2014 року.

В 2014 році її батько залишив своє місце проживання та виїхав за межі м.Першотравенська, до цього часу його місце проживання невідоме. Вважає, що причиною його зникнення, є пристрасть до алкоголю, аморальний спосіб життя, тому він може перебувати на даний час де завгодно.

Квартира є комунальною власністю, не приватизована.

Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням по вул.Шахтарської Слави, 5/60, м.Першотравенськ, Дніпропетровської області.

Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день слухання справи був належним чином повідомлений через офіційний веб-сайт "Судова влада України", відзив на позовну заяву у визначені судом строки - не надав, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяв відповідача про розгляд справи в його відсутність, неповідомлення відповідача про причини неявки до суду, відсутність відзиву відповідача на позов та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 280, 281 ЦПК України.

Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити.

Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Дійсно, матеріалами справи підтверджується, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться в комунальній власності, не приватизована (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності №153280377).

В ній зареєстровані ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, та його діти: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, що підтверджується довідкою №5258/2 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

Основним наймачем вказаної квартири була мати позивача (дружина відповідача), яка померла 25 лютого 2012 року, відповідач ОСОБА_2 27 липня 2012 року звернувся до виконавчого комітету Першотравенської міської ради із заявою, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - позивача по справі, про визнання її основним наймачем спірного житла і рішенням виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області №259 від 15 серпня 2012 року її було визнано основним наймачем даної квартири, склад сім'ї - 4 особи, у зв'язку зі смертю основного наймача.

Листом служби у справах дітей - виконачий комітет Першотравенської міської ради від 16 листопада 2018 року повідомляється, що малолітні діти, позбавлені батьківського піклування: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за якими відповідно до рішення виконкому від 17 липня 2013 року №165 закріплено право користування квартирою №60 в будинку №5 по вул.Шахтарської Слави, м.Першотравенська, згідно з рішенням виконкому №264 від 15 листопада 2013 року влаштовано в сімейні форми виховання і вони не проживають на території м.Першотравенська.

Актом №1191 від 15 листопада 2018 року ПП "Комунальщик-1" підтверджується, що неповнолітні ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані, але не проживають в вищевказаному житловому приміщенні з травня 2013 року, а відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі, але не проживає в ній з лютого 2014 року.

Комунальна власність одна з трьох форм власності (поряд з державною та приватною). Також, поряд з державною власністю це одна з двох форм публічної власності.

Згідно ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Суб'єктами права комунальної власності є територіальні громади первинного рівня (тобто жителі сіл; добровільних об'єднань у сільську громаду жителів кількох сіл; селищ; міст), територіальні громади вторинного рівня (жителі районів, областей), а також органи місцевого самоврядування, що здійснюють права комунальної власності від імені територіальної громади представницькі та виконавчі органи місцевого самоврядування.

До об'єктів права комунальної власності, зокрема, належать: рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, пенсійні фонди, частки в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування, а також відумерла спадщина.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім'ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обов'язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України».

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.

Відповідно до положеньст.72 ст.71 Житлового кодексу Української РСР, ст.7Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили.

При цьому, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.

Поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців судом не встановлено.

В суді знайшов підтвердження той факт, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі, що є комунальною власністю, з 2014 року, витрати по утриманню та обслуговуванню житлового приміщення не несе, його особисті речі в квартирі відсутні.

Таким чином, у суду є підстави для визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №60, яка розташована в будинку №5 по вулиці Шахтарської Слави, м.Першотравенська, Дніпропетровської області, оскільки, він без поважних причин відсутній за вказаною адресою з 2014 року по теперішній час, тобто, понад шість місяців.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Позивачем при пред'явленні позову до суду, було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 гривень, який підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Керуючись ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264,280-283 ЦПК України, ст.67,68, ч.1,2 ст.71,72 ЖК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовільнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_11, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №60 в будинку №5 по вул.Шахтарської Слави (колишня Леніна), м.Першотравенська, Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: С.А.Янжула.