Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3794/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23.01.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання С.С.Онисько, за участю представника позивачки адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу №542/18 позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із позовною заявою про зміну способу стягнення раніше визначених аліментів.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі, від якого у них 18.01.2016р. народився син ОСОБА_4, в подальшому 14.03.2016р. рішенням Виноградівського районного суду з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, після винесення даного рішення відповідач втратив постійне місце роботи і в даний час він ніде не працює, позивачка просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, призначений рішенням Виноградівського районного суду від 14.03.2016р. зі стягнення частки від заробітку на стягнення у твердій грошовій сумі та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник позивачки позовні вимоги визнав повністю з підстав, наведених у позові, відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, будучи належним чином під час підготовчого судового засідання повідомлені про місце і час розгляду даної справи у суді по суті, заяв про причини своєї неявки або клопотань про відкладення справи не надав. Окрім того, відповідач 17.12.2018р. подав до суд відзив на позов, а відтак, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-282 ЦПК України з винесенням заочного рішення, а відтак, дослідивши матеріали справи з урахуванням належності та допустимості доказів, їх достовірність і достатність, суд вважає позов обгрунтованим, який підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов»язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ч.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що сторони перебували у шлюбі, в якому у них 14.03.2016р. народився один син ОСОБА_4. 14.03.2016р. рішенням Виноградівського районного суду з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На даний час як встановлено у суді, фактично не заперечується і відповідачем в наданому відзові на позов, після винесення даного рішення він будучи інвалідом 3-ї групи, не має постійного місця роботи і в даний час він ніде не працює, а отже має нерегулярний та мінливий дохід.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 192 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Такими обставинами, зокрема, можуть бути: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів або якісь інші обставини, які можуть мати важливе значення для визначення розміру аліментів.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.ч.7,8 ст.7 СК України).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, зокрема, ч.1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (Принципи 2,6 Декларації прав дитини від 20.11.1959р.).

Відповідач, як встановлено у суді, аліменти на утримання дитини відповідно до рішення Виноградівського районного суду від 14.03.2016р. платить в розмірі1/3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, іншої матеріальної допомоги позивачці не надає, позивачці на даний час важко утримувати самій сина, крім того витрати на його утримання збільшуються, відповідач постійного місця роботи не має, а відтак вона просить суд змінити спосіб стягнення раніше визначених аліментів та стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 1500,00 грн. в місяць.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Запаречуючи позовні вимоги відповідач в відзиві на позов посилається на те, що його матеріальний стан не змінився, а суд може збільшити аліменти на дитину виключно, якщо встановить, що матеріальний стан платника аліментів дозволить йому забезпечити сплату таких платежів на користь матері дитини у новому розмірі, проте суд не може погодитись з такими доводами відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до чч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів, як на це посилається відповідач, не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у даний спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інші норми, (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»), присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей.

Окрім того, вирішуючи даний спір, суд бере до уваги і правову позицію Верховного Суду України, висловлену в своїй постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13, де було зазначено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Суд також вважає, що судові витрати по справі, слід стягнути з відповідача, оскільки відповідно до вимог ст.141 ч.ч.1,2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст.7,182,185,192 СК України та керуючись ст.ст.2-5,10,12,13,18,81,144,223,259,263-265,282-284 ЦПК України, суд:

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів- задоволити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, призначений рішенням Виноградівського районного суду від 14.03.2016р. зі стягнення частки від заробітку на стягнення у твердій грошовій сумі.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 (дані про ІК в матеріалах справи відсутні) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 (дані про ІК в матеріалах справи відсутні) на користь 704,80 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Виноградівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийОСОБА_7