Справа № 344/9401/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/100/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

доповідача Фединяка В.Д.

суддів: Девляшевського В.А., Пнівчук О.В.

секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про припинення договорів, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 24 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Татаріновою О.А. в м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 29 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_3 звернулись з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про припинення договорів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.06.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 108/07/14-13-N. Згідно вказаного кредитного договору банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 65000,00 доларів США для придбання домоволодіння, згідно договору купівлі-продажу від 16.06.2007 року, що знаходиться в АДРЕСА_1. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, 19.06.2007 року між ОСОБА_3 та банком було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.М. за реєстровим № 922. Предметом іпотеки згідно іпотечного договору є нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1. 19.06.2007 року було укладено договір поруки № 60 між АКБ «Форум» та ОСОБА_3, ОСОБА_5, згідно якого ОСОБА_5 поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № 108/07/14-13-N від 19.06.2007 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.07.2014 року в цивільній справі №344/16820/13-ц задоволено позов ПАТ "Банк Форум", достроково стягнуто з ОСОБА_3 ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № 108/07/14-13-N від 19.06.2007 в розмірі 38 204,18 доларів США, що станом на 28.04.2014 було еквівалентно 434 885 гривень 86 копійок. Постановою старшого державного виконавця Круць Л.Ю. про закінчення виконавчого провадження від 15.03.2016 виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ "Банк Форум" 434 885 грн. 86 коп. закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з виконанням судового рішення в повному обсязі. Позивачі вважали, що повна сплата ними боргу відповідно до рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.07.2014 згідно зі статтею 599 ЦК України є підставою для припинення зазначеного кредитного договору виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 4.2 Іпотечного договору від 19.06.2007 року, статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотечний договір є також припиненим у зв'язку з припиненням основного зобов'язання. Договір поруки № 60 від 19.06.2007 року також є припиненим відповідно до п. 4.1. цього договору з припиненням зобов'язань за кредитним договором. Просили визнати припиненими кредитний договір № 108/07/14-13-N від 19.06.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним банком "Форум" та ОСОБА_3; іпотечний договір, укладений між Акціонерним комерційним банком "Форум" і ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.М. за реєстровим №922, та договір поруки № 60 від 19.06.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним банком "Форум" та ОСОБА_3, ОСОБА_5

27 квітня 2017 року ПАТ «Банк Форум» звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення збитків в розмірі 26058,96 доларів США та 5000 гривень. Зазначав, що 13.01.2016 року на рахунок банку було зараховано 434885,86 грн в якості погашення боргу за зобов'язання за кредитним договором № 108/07/14-13-N від 19.06.2007 року. На день зарахування коштів на рахунок банку офіційний курс гривні складав 23,2668 грн за 1 долар США, внаслідок чого виникла заборгованість (збитки) з курсової різниці в розмірі 454 000 грн, що складає 18 447,69 доларів США. Крім того банком заявлено вимогу про стягнення солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 6 428,21 доларів США простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 4 679,74 доларів США пені за простроченим кредитом та процентами, 1 183,06 доларів - 3% річних, а також 5 000 грн штрафу відповідно до п.4.4. кредитного договору за порушення зобов'язання з страхування іпотечного майна.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 серпня 2017 року прийнято до провадження та об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ПАТ "Банк Форум" про припинення договорів та за зустрічним позовом ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І.М. до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення збитків.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24 жовтня 2018 року зустрічну позовну заяву ПАТ "Банк Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І.М. до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення збитків, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ПАТ «Банк Форум» про припинення договорів.

На дане рішення ОСОБА_5, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянти зазначають, що відповідно до копії заяви від 15.06.2007 року АКБ «Форум» надав кредит в сумі 393 438 грн для купівлі земельної ділянки та домоволодіння в АДРЕСА_1. Вказують на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Передання банком та отримання позивачами грошей відбулося 16.06.2007 року. Кредитний договір № 108/07/14-13-N було укладено під шляхом обману 19.06.2007 року, що відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» є формою нечесної підприємницької практики. Крім того, у банку не було Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Таку ліценцію банк отримав 06.10.2011 року. Апелянти вказують на те, що відносно посадових осіб банку слідчими Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області триває досудове розслідування в кримінальних провадженнях щодо шахрайства з банківськими коштами. Постановою старшого державного виконавця Круць Л.Ю. про закінчення виконавчого провадження від 15.03.2016 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з сплатою заборгованості в повному обсязі. Відповідач вважає, що йому заподіяні збитки, виходячи із курсової різниці між валютою кредитування та валютою погашення заборгованості. Судом не враховано, що у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. На думку апелянтів, кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, тому вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають. Апелянти мають статус військовослужбовців, а військовослужбовцям відповідно до закону з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань, а також відсотки за користування кредитом не нараховуються.

ПАТ «Банк Форум» 26.12.2018 року подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обгрунтованим, ухваленим з дотриманням матеріального і процесуального права. На думку представника банку, помилковими є посилання позивачів, що банк не мав права укладати кредитні договори в іноземній валюті з огляду на таке. Між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір в доларах США на суму 65000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 19.06.2007 року. Банківська ліцензія № 62 була видана банку 03.12.2001 року, Дозвіл № 62-3 на право здійснення валютних операцій від 10.06.2005 року, а також Додаток до Дозволу № 62-3 з переліком операцій, які мав право здійснювати банк. У зв»язку з тим, що правонаступником АКБ «Форум» стало ПАТ «Банк Форум» було видано нову банківську ліцензію № 62 від 06.10.2011 року, Генеральну ліцензію № 62 на здійснення валютних операцій, а також додаток до неї з переліком валютних операцій, які мало право здійснювати ПАТ «Банк Форум». Посилання апелянтів на те, що в тексті рішення Івано-Франківського міського суду від 16.07.2014 року вказано, що кредит надано в сумі 389850,00 грн спростовуються ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.10.2014 року, якою було відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_5

У судовому засіданні ОСОБА_5 і представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, просять її задовольнити.

Представник ПАТ «Банк Форум» у встановленому законом порядку повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_3 виходив з того, що, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за виконавчим листом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу. Виконання за виконавчими листами про стягнення боргу за кредитом, наданим у доларах США повинно здійснюватися в іноземній валюті. Згідно з статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Перерахування на рахунок ПАТ "Банк Форум" платіжним дорученням № 23511808 (169548720) від 23 грудня 2015 року грошових коштів в сумі 434 885,86 грн у якості погашення боргу в сумі 38 204,18 доларів США не може вважатись належним виконанням рішення Івано-Франківського міського суду від 16 липня 2014 року, так як у зв'язку із зміною курсу долара до гривні розмір заборгованості у доларах не погашено.

Висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що між АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум" та ОСОБА_3 19.06.2007 року було укладено кредитний договір № 108/07/14-13-N за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 65 тис. дол. США зі сплатою 12 % річних з кінцевим терміном повернення по 18 червня 2027 року.

Із метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, того ж дня між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.М. за реєстровим № 922, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в іпотеку належне їй на праві власності домоволодіння за номером АДРЕСА_1 (а.с.40 т.1).

Згідно договору поруки № 60 від 19.06.2007 укладеного АКБ «Форум» та ОСОБА_5, останній поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № 108/07/14-13-N від 19.06.2007 року (а.с.32 т.1).

Пунктом 3.2.2 кредитного договору передбачено, що банк у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором, а у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та /або поручителем, у банку виникає право вимоги дострокового виконання позичальником зобов'язань за цим договором. При цьому банк повідомляє позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі за цим договором підлягають достроковому поверненню.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.07.2014 року у справі №344/16820/13-ц задоволено позов ПАТ "Банк Форум". Стягнуто достроково з ОСОБА_3, ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № 108/07/14-13-N від 19.06.2007 року в розмірі 38 204,18 доларів США, що станом на 28.04.2014 року еквівалентно 434 885,86 грн, а також 3 337,30 грн витрат по оплаті судового збору (а.с.14 т.1).

Отже, ПАТ "Банк Форум" скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

На виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 16.07.2014 року про дострокове стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором № 108/07/14-13-N від 19.06.2007 року в розмірі 38 204,18 доларів США, що станом на 28.04.2014 року еквівалентно 434 885,86 грн, за заявою банку видано виконавчий лист і постановою старшого державного виконавця Круць Л.Ю. відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 01.10.2015 року було відкрито виконавче провадження на суму 434 885,86 грн (а.с.23, зворот, т.1).

Відповідно до платіжного доручення № 23511808 (169548720) від 23 грудня 2015 року на рахунок ПАТ "Банк Форум" перераховано грошові кошти в сумі 434 885,86 грн в якості погашення боргу поручителем ОСОБА_5 за виконавчим листом 344/16820/2013 від 09.12.2014 року (а.с.16 т.1).

Платіжним дорученням №23611808 (№59550137) від 23 грудня 2015 року ОСОБА_5 сплачено на рахунок ПАТ "Банк Форум" витрати по сплаті судового збору в сумі 3 337,31 грн.

Постановою старшого державного виконавця Круць Л.Ю від 15.03.2016 року виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ "Банк Форум" 434 885,86 грн закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з сплатою в повному обсязі сумі заборгованасті (а.с. 38,39 т.1).

Зазначена постанова старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції набула законної сили і представником ПАТ "Банк Форум" не оскаржується.

Таким чином ОСОБА_3 і ОСОБА_5 виконали зобов'язання за кредитним договором № 108/07/14-13-N від 19.06.2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум" та ОСОБА_3, яке відповідно статті 599 ЦК України є припиненим виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України "Про іпотеку". Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Оскільки між сторонами припинено основне зобов'язання, (кредитний договір № 108/07/14-13-N від 19.06.2007 року), пілягають задоволенню позовні вимоги щодо припинення дії іпотечного договору укладеного 19.06.2007 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.М. за реєстровим № 922, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в іпотеку належне їй на праві власності домоволодіння за номером АДРЕСА_1 (а.с.40 т.1).

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із частиною першою статті 598, статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання припиненим договору поруки № 60 від 19.06.2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним банком "Форум" та ОСОБА_3, ОСОБА_5, суд першої інстанції не врахував вимог ст.559 ЦК України та правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 07 листопада 2012 року N 6-129цс12, що відповідно до змісту статей 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати; термін "порука", застосований законодавцем у частині першій статті 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки; порука припиняється в разі припинення основного зобов'язання.

Отже, у зв'язку із припиненням основного зобов'язання, (кредитний договір № 108/07/14-13-N від 19.06.2007 року), за загальним правилом є підставою для припинення поруки, тому що зобов'язання за кредитним договором припинилося.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання припиненим кредитного договору № 108/07/14-13-N від 19.06.2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним банком "Форум" та ОСОБА_3, так як в силу частини першої статті 598 ЦК України, ст. 599 ЦК України, зобов'язання за кредитним договором припинені у зв'язку із їх виконанням.

Суд відхиляє заперечення представника ПАТ "Банк Форум" про те, що дія кредитного договору № 108/07/14-13-N від 19.06.2007 року, який укладений між Акціонерним комерційним банком "Форум" та ОСОБА_3 не припинено, оскільки тільки 13.01.2016 року на рахунок банку було зараховано 434885,86 грн в якості погашення боргу за зобов'язання за кредитним договором № 108/07/14-13-N від 19.06.2007 року. На день зарахування коштів на рахунок банку офіційний курс гривні складав 23,2668 грн за 1 долар США, внаслідок чого виникли збитки з курсової різниці в розмірі 454 000 грн, що складає 18 447,69 доларів США з огляду на таке.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року N 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов'язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між:

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків;

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Правильність такого застосування вищевказаних норм матеріального права узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 травня 2018 року у справі N750/8676/15-ц.

Крім цього, статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа N 14-154цс18).

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з вищезазначених підстав.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 1408 грн - за подання позовної заяви та 2112 грн - за подання апеляційної скарги підлягає стягненню на користь держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 24 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 і ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про припинення договорів задовольнити частково.

Визнати припиненим іпотечний договір від 19 червня 2007 року укладений між Акціонерним комерційним банком "Форум" і ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Шпаргало О.М. за реєстровим № 922 та договір поруки № 60 від 19.06.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним банком "Форум" та ОСОБА_3 і ОСОБА_5.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» три тисячі п'ятсот двадцять гривень судового збору на користь держави.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 17 січня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк В.А.Девляшевський

О.В.Пнівчук