РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/13731/18

Провадження № 2/643/1247/19

21.01.2019 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.

за участю секретаря судового засідання Насирової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 06 листопада 2009 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, а також визнати за позивачем право власності на 35/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1, належних ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності.

В обґрунтування позову зазначила, що з 06 листопада 2009 перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька, ОСОБА_3. 10 листопада 2010 року подружжя придбало 35/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1. Проте з лютого 2014 року позивач та відповідач не проживають однією сім'єю, не ведуть спільне господарство, відповідач виїхав на територію Російської Федерації, а позивач залишилась проживати в м. Харків з малолітньою донькою та не має наміру змінювати країну проживання. Факт проживання в різних країнах та непримиренні розбіжності у поглядах на подальше життя, робить неможливим спільне життя позивача з відповідачем. Примирення з відповідачем наразі є неможливим.

Останні чотири роки відповідач не спілкувався з донькою, не виявляв до неї інтересу, не дбав про її матеріальний стан та духовний стан. ОСОБА_3 навчається в школі в м. Харків, має тут друзів, знаходиться в близьких стосунках з родичами, що проживають в місті Харків. Між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо проживання дитини та участі в її вихованні. Сторони домовились, що дитина залишиться проживати з позивачкою.

Також позивач зазначає, що 10 листопада 2010 року подружжям на підставі Договору купівлі-продажу були придбані 35/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, які зареєстровані за позивачем та відповідачем наступним чином: 35/200 на праві спільної часткової власності за відповідачем та 35/200 на праві приватної власності за позивачем. Позивач вказує, що зважаючи на те, що відповідач чотири роки не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, на сьогоднішній день перебуває на території іншої держави, а малолітня донька позивача та відповідача проживає в зазначеному будинку з позивачкою на повному утриманні позивачки, суд може застосувати положення ч. 2 та ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України та відступити від засади рівності часток подружжя в об'єкті спільної власності та виділити позивачу 35/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1, придбані відповідачем під час шлюбу.

Ухвалою суду від 01.10.2018 у справі відкрито провадження.

До суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 визнав позов та просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та про визнання за позивачем права власності на 35/200 частин житлового будинку з надвірними будовами, розташованого в АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_2 на прав спільної часткової власності. Також відповідач просив розглянути справу без його участі.

У судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви про проведення розгляд справи без їхньої участі.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає що наявні законні підстави для задоволення позову, а визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 06 листопада 2009 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (Свідоцтво про шлюб НОМЕР_2). Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 року у подружжя народилась донька, ОСОБА_3 (Свідоцтво про народження НОМЕР_3).

Як вбачається з матеріалів справи та визнається як позивачем, так і відповідачем, починаючи з лютого 2014 року, позивач та відповідач не проживають однією сім'єю та не ведуть спільне господарство, оскільки відповідач виїхав на територію Російської Федерації, а позивач залишилась проживати в м. Харків з малолітньою донькою та не бажає змінювати країну проживання. Сторони вказують, що спільне проживання та примирення між ними неможливе.

Судом також встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо місця проживання спільної дитини ОСОБА_3 та участі в її вихованні. Сторони домовились, що дитина залишиться проживати з позивачкою.

Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За вказаних вище обставин, суд вважає за необхідне шлюб сторін розірвати.

Щодо вимоги про поділ майна подружжя, то судом встановлено наступне.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, 35/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 були придбані подружжям на підставі Договору купівлі-продажу від 10 листопада 2010 року та 25 березня 2011 року були зареєстровані за позивачем та відповідачем наступним чином: 35/200 на праві спільної часткової власності за відповідачем та 35/200 на праві приватної власності за позивачем.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із вимогами ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

В цей же час, відповідно до ч.2 ст. 70 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ч.3 цієї ж статті, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідач у відзиві на позов визнав ті обставини, що протягом тривалого часу після зміни місця проживання він не брав участі в утриманні доньки, яку повністю забезпечує позивач, а позивач самостійно за власний рахунок утримувала будинок, та просив суд визнати за позивачем право власності на 35/200 частин житлового будинку з надвірними будовами, розташованого в АДРЕСА_1, які належать Відповідачу на праві спільної часткової власності

Виходячи з наведеного, суд вважає, що наявні законні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя та задоволення вимоги позивача про визнання за нею права власності на 35/200 частин житлового будинку з надвірними будовами, розташованого в АДРЕСА_1, які належать відповідачу на праві спільної часткової власності.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 06 листопада 2009 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 923 розірвати.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) право власності на 35/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1, належних ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Згідно п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Поліщук