КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
Провадження № 22-ц/824/453/18 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О., Олійника В.І.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року у справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд,

У С Т А Н О В И В :

у червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи її наступним.

Відповідач проживала за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Спадщину після смерті ОСОБА_4, до складу якої входить вищезазначена квартира, прийняли сини померлого, якими є Позивач та ОСОБА_5 (спадкоємці за заповітом), а також мати померлого - ОСОБА_6 (спадкоємиця обов'язкової частки).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Після смерті ОСОБА_6 позивач прийняв спадщину.

Таким чином, спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_5 - 7/12 частки (за заповітом ОСОБА_4 .) та позивач 5/12 частки (3/12 частки за заповітом ОСОБА_4 і 1/6 частки за заповітом ОСОБА_4.).

Відповідач продовжувала проживати у спірній квартирі після смерті ОСОБА_4 з дозволу спадкоємця ОСОБА_5

Відповідно до договору дарування від 15 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та відповідачем, відповідач набула право власності на - 7/12 часток квартири.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тренчук Н. О., про припинення права на частку у спільному майні, припинено право власності Позивача на 5/12 частин квартири та визнано право власності відповідача на усю квартиру.

Оскільки, відповідач, яка після смерті ОСОБА_4 та до набуття нею права власності на 7/12 частин квартири володіла частиною квартири позивача без достатньої правової підстави, позивач, уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 71 125 гривень 00 копійок, як відшкодування за володіння майном без достатньої правової підстави, з врахуванням строків позовної давності.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначено, що в матеріалах справи достатньо доказів для підтвердження факту безпідставного володіння відповідачем частинами квартири позивача та ОСОБА_6

В судове засідання по розгляду апеляційної скарги сторони не з'явились.

Апелянт ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу за відсутності осіб, належним чином повідомлених про дату, час та місце проведення судового засідання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено та не надано належних доказів існування обставин, які б підтверджували факт набуття (володіння) відповідачем без достатніх правових підстав 5/12 часток квартири і наявність у позивача права на відшкодування доходу за володіння майном без достатньої правової підстави.

Крім того, позивачем не доведено, що відповідач користувалася саме його часткою у квартирі і що таке користування підлягає фінансовому відшкодуванню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, разом з ОСОБА_4 і з дозволу ОСОБА_5 продовжувала проживати у ній після смерті ОСОБА_4

Відповідно до договору дарування від 15 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та відповідачем, остання набула право власності на - 7/12 часток квартири.

5/12 часток зазначеної квартири відповідач отримала у власність, які успадкував ОСОБА_2, в результаті прийняття Дарницьким районним судом міста Києва рішення від 20 грудня 2016 року, у справі № 753/11661/16-ц. Даним рішенням також встановлено, що ОСОБА_2 не заперечував проти того, щоб ОСОБА_3 продовжувала проживати у квартирі після смерті ОСОБА_4

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Таким чином, вбачається, що позивачу було відомо про те, що відповідач продовжує проживати у квартирі (не звільнила її після смерті цивільного чоловіка) з дозволу ОСОБА_5

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не доведено існування обставин, які б підтверджували факт набуття (володіння) відповідачем без достатніх правових підстав 5/12 часток квартири і наявність у позивача права на відшкодування доходу за володіння майном без достатньої правової підстави.

Відповідач не набувала майно без достатньої правової підстави, не володіла часткою позивача у зазначеному ним періоді, а лише користувалася квартирою для проживання з дозволу іншого спадкоємця і співвласника - ОСОБА_5 При цьому позивачем не доведено, що відповідач користувалася саме його часткою у квартирі і що таке користування підлягає фінансовому відшкодуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які були дослідженні судом першої інстанції та не спростовують правильних висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, і повторного перегляду не потребують, оскільки є необґрунтованим та метеріалами справи не підтверджуються.

Інших доводів для підтвердження заявлених позовних вимог апеляційна скарга в собі не містить.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 січня 2019 року.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: С.О. Журба

В.І.Олійник