Справа № 180/2473/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомченко С.І.

з секретарем Горіною А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності за набувальною давністю володіння,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю володіння. В обґрунтування позову вказує, що власником ? частини будинку № 45 по вул.П.Люльки в м.Марганець Дніпропетровської області є ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.12.1988 року, другим власником ? частини вказаного будинку є він на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.1994 року. У вказаному будинку він проживає з дня свого народження, користується та розпоряджається усім будинком, сплачує усі комунальні послуги та утримує будинок в належному стані. Співвласниця ? частини будинку ОСОБА_4 виїхала з м.Марганець у 1953 році, більше до будинку не поверталась, комунальні послуги не сплачувала, належним чином не утримувала та не доглядала будинок. 29.07.2002 року ОСОБА_4 померла. Він на протязі 25 років відкрито, безперервно володіє житловим будинком. Просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю володіння на ? частину житлового будинку № 45 по вул.П.Люльки в м.Марганець Дніпропетровської області.

17 січня 2019 року представник позивача надав суду уточнюючу позовну заяву в якій просив визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю володіння на ? частину житлового будинку № 45 з господарчими будівлями по вул.П.Люльки в м.Марганець Дніпропетровської області.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про час розгляду справи відповідач повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, приходить до такого.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 вказаної статті передбачає, що ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

З наданих позивачем доказів вбачається, що ? частина будинку № 45 по вул.Партизана Люльки в м.Марганець Дніпропетровської області належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.1994 року (а.с.11-12). Друга частина вказаного будинку належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.12.1988 року (а.с.9).

Власник ? частини будинку № 45 по вул.Партизана Люльки в м.Марганець Дніпропетровської області ОСОБА_4 померла 29.07.2002 року, актовий запис про смерть № 822 виданий відділом РАЦС ЗАТО Северск комітету РАЦС Томської області (а.с.10).

Позивач ОСОБА_2 зареєстрований та постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1990 року, ОСОБА_4 у зазначеному будинку не проживає з 1953 року, що підтверджується актом від 14.11.2018 року складеного головою квартального комітету № 8 ОСОБА_3 міської ради (а.с.17).

Звітом про оцінку майна ФОП ОСОБА_5 встановлено, що ринкова вартість ? частини будинку № 45 по вулиці Партизана Люльки в м.Марганець Дніпропетровської області становить 32400 грн. (а.с.18).

Крім того, судом допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що ОСОБА_2 знає з 2001 року, вони сусіди. ОСОБА_4 у будинку ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що ОСОБА_2 знає з 1999 року, вони сусіди. ОСОБА_2 живе у будинку з матірю, дружиною та сином. Весь час там живе. ОСОБА_4 він не знає та ніколи не бачив.

Отже, вивчивши докази, надані позивачем, суд встановив, що ОСОБА_2 відкрито проживає в будинку з 1990 року, утримує будинок в належному стані, здійснює ремонти та сплачує комунальні послуги, тобто володіє та користується нерухомим майном більше десяти років.

Згідно розяснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч.1 ст.344 ЦК України).

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення ст.ст.335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Зміст частини першої статті 344 ЦК України передбачає, що відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивач в суді довів належними та допустимими доказами добросовісність заволодіння, відкритість, безперервність володіння, проживання і користування будинком № 45 по вулиці Партизана Люльки в м.Марганець Дніпропетровської області більше десяти років.

Суд зважає на те, що після смерті в 2002 році ОСОБА_4 спадкоємців не залишилося, ніхто не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, спадкові справи не відкривалися, і відповідачем не надано суду відомостей про визнання спірного будинку безхазяйним нерухомим майном, тобто що ? частина будинку № 45 по вул.П.Люльки в м.Марганець Дніпропетровської області з 2002 року не має власників.

Визнання права власності ОСОБА_2 за набувальною давністю не суперечитиме закону і не порушить права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, і є всі законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 206, 141, 259, 263-265, 268, 352-354, п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИЛА:

Позов задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на ? частину домоволодіння, яке розташоване по вулиці Партизана Люльки № 45 в м.Марганець Дніпропетровської області та складається з житлового будинку літера «А» загальною площею 40,4 кв.м, житловою площею 25,0 кв.м, сараїв: літера «Б», «В», вбиральні літера «Г», погріба літера «Д» за набувальною давністю після смерті ОСОБА_4.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя: С. І. Хомченко