Справа № 492/1874/18
Провадження № 2-з/492/1/19
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

16 січня 2019 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Варгаракі С.М.,

при секретарі судового засідання Богдан А.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Арцизького районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 21.11.2018 року провадження у справі відкрито.

16 січня 2019 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, а саме:

- зобов'язати ОСОБА_2, надати вичерпний перелік нерухомого та рухомого майна, що належить йому на праві приватної власності та документи, на підставі яких зазначене майно належить останньому;

- зобов'язати ОСОБА_2, надати вичерпний перелік рахунків відкритих в установах банків на ім'я гр. ОСОБА_2;

- накласти арешт на квартиру № 10, що розташована в будинку № 19 по вулиці Дзержинського у місті Арциз Одеської області, що належить йому на праві приватної власності;

- накласти арешт на все майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2.

- заборонити виїзд за державний кордон України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії КК №642543, виданий Арцизьким РВ УМЕС України в Одеській області 03.07.2001р; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1). Мотивуючи заяву тим, що невжиття даних заходів може призвести до утруднення виконання рішення суду в подальшому.

Дослідивши заяву, подану позивачем та матеріали позовної заяви у межах вирішення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суддя дійшов до наступного.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За змістом ч. 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; позов забезпечується зокрема іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до п. 4, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. У справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов'язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов'язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

Розглядаючи заяву представника позивача про забезпечення позову, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; ймовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд встановив, що клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях.

Так, позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову не надано жодних належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин порушення прав позивача.

?Так, в заяві про забезпечення позову позивач просить суд зобов'язати відповідача ОСОБА_2, надати вичерпний перелік нерухомого та рухомого майна, що належить йому на праві приватної власності та документи, на підставі яких зазначене майно належить останньому та відповідача надати вичерпний перелік рахунків відкритих в установах банків на його ім'я.

Проте, судом встановлено, що вказаного виду забезпечення позову, як встановлення обовязку надання переліку нерухомого, рухомого майна та перелік рахунків відкритих в установах банків не передбачено ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЦПК України, способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобовязання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Суд звертає увагу позивача, що з вищезазначеними вимогами позивач має право звернутися до суду в порядку забезпечення доказів, а саме ст. 116 ЦПК України.

?Що стосується вимог позивача про накладення арешту на квартиру № 10, розташовану в будинку № 19 по вулиці Дзержинського у місті Арциз Одеської області, яка належить відповідачу на праві приватної власності та накладення арешту на все майно та грошові кошти, що належать відповідачу, судом встановлено наступне.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 141920935 від 19.10.2018 року власниками квартири на яку заявниця просить накласти арешт є ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, крім того ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частка вказаної квартири. Крім того, на зазначене майно вже накладено обтяження, заборона на нерухоме майно, 06.12.2012 р. за № 13349811 реєстратором: Арцизька районна державна нотаріально контора, обтяжувачем є ОСОБА_5

Зважаючи на ту обставину, що арешт може бути накладено на майно, що належить відповідачеві, а відповідачем по справі - є ОСОБА_2, відповідно до наданих до заяви доказів не вбачається, що він є одноособовим власником вказаної квартири, отже накладення арешту може потягти за собою порушення прав інших осіб, крім того на зазначене майно вже накладено обтяження.

?Що стосується вимог позивача про заборону виїзду за державний кордон України ОСОБА_2, судом встановлено.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за межі України є встановлення факту умисного ухилення боржника фізичної особи від виконання зобов'язань покладених за рішенням суду.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів, тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У Листі Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 р. судам розяснено, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Однак, позивачем не надано жодних підтверджень, які б свідчили про умисне ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, а саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення від виконання покладених на нього обов'язків.

Наведене свідчить про передчасність та безпідставність звернення із заявою про заборону відповідачу ОСОБА_2 виїзду за межі України. Крім того, необхідною умовою вжиття заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання свого обов'язку після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду.

Суд враховує, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Оскільки обставини викладені у заяві про забезпечення позову не підтверджені належними доказами, а ґрунтуються лише на припущеннях заявника, суд зазначає про відсутність фактичних обставин, які відповідають меті забезпечення позову та з якими пов'язується застосування заходів забезпечення позову.

Таким чином, виходячи зі змісту поданої заяви, суд дійшов висновку про її необґрунтованість та не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Також в разі задоволення заяви ОСОБА_1 можуть бути порушені інтереси та права інших осіб у зв'язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, вирішуючи питання про забезпечення позову, беручи до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149 - 153, 258, 260, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений 16.01.2019 року.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_6