Справа № 159/5172/18
Провадження № 2/159/104/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Шокот С.Т.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні в м.Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4,-

в с т а н о в и в :

08 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовомдо ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

08 листопада 2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

05 грудня 2018 року відповідачем подана заява до суду про проведення врегулювання спору за участю судді, а 09 січня 2019 року подана спільна заява сторін та мирова угода в порядку врегулювання спору за участю судді від 07 грудня 2018 року відповідно до якої в рахунок боргу позивачці переходить 38/100 ідеальної частки в новоствореному обєкті нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1 вартістю 542107грн.

Вказана мирова угода всупереч вимогам ст.202 ЦПК України у відповідності з якою про проведення процедури врегулювання спору за участю судді суд постановляє ухвалу якою одночасно зупиняє провадження у справі.

Ст. 204 ЦПК України визначено, що врегулювання спору за участю судді припиняється у разі ухвалення сторонами мирової угоди та звернення до суду із заявою про її затвердження. Тобто в даному випадку мирова угода із зазначених підстав була подана до винесення відповідної ухвали про проведення врегулювання спору за участю судді та зупинення провадження у справі.

За заявою ОСОБА_4, як стягувача по виконавчим документах з відповідача та як співвласником нерухомого майна ( спільна часткова власність на квартиру АДРЕСА_2) ухвалою суду від 09 січня 2019 року останньою залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

02.04.2019року сторонами повторно на затвердження суду подано мирову угоду у відповідністю з якою відповідачем визнається борг в повному обсязі. Позивачу переходить належне відповідачу право власності на обєкт цивільних прав у виді майнового права на частку в квартирі співвласником якої є третя особа ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року у визнанні мирової угоди відмовлено та підготовче судове засідання продовжено.

За погодженням сторін ухвалою від 02 квітня 2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

В ході розгляду справи по сумі заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг за договором позики на загальну суму 565401,59 грн., в тому числі : тіло позики-401612,87 грн.; інфляційні витрати 132652,44 грн., 3% річних-31136,28 грн..

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 підстав позову не оспорював, визнавши його в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення

Згідно з ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що відповідно до розписок позичальника, тобто ОСОБА_2 від 09.12.2001 р. та від 18.01.2004 р. останній отримав в борг в еквіваленті до долара США 14320 доларів США, з яких повернув 20 доларів.

Сторонами визнається сума інфляційних витрат, що становить 132652,44 грн., 3% річних-31136,28грн.,а також тіло позики-401612,87грн..

Задовольняючи позов суд виходить з наступного:

у відповідності до ч. 1ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) v передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2ст.1047 ЦК Українина підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За правилами ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст. 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс 13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 09.12.2001року, 18.01.2004року був укладений договір позики.

У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вимог ст. ст. 625, 1050 ЦК України в разі допущення Позичальником прострочення виконання грошових зобовязань перед Позикодавцем, Позичальник зобовязаний сплатити Позикодавцю суму боргу та три проценти річних від простроченої суми.

Три проценти річних від суми боргу, згідно доданого до позову розрахунку складає 31136,28грн, ця сума підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст..141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 5655,59 грн.

Керуючись ст.ст. 7,10, 12,13, 76-78, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 625, 1046,1047, 1049 ЦК України,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації та проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1) в користь ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_2, адреса реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) заборгованість за договорами позики в розмірі 565401 ( пятсот шістдесят пять тисяч чотириста одна) грн. 59 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 5654( пять тисяч шістсот пятдесят чотири) грн.02 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено 12.04.2019 року.

Головуючий:ОСОБА_5