ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2152/19 Справа № 211/1656/18 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/1656/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 вересня 2018 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо часу ухвалення рішення суду та дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа Приватний нотаріус Чернігівського нотаріального округу Завалієв А.А. про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивовано тим, що 22 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем за реєстровим № 15122 за заявою ПАТ КБ "ПриватБанк" вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором номер KRR0Gi від 06.02.2008 року у розмірі 270762, 29 грн. за період з 06.02.2008 року по 06.09.2017 року, а саме - 3500 днів.

Позивач просив суд визнати виконавчий напис, виданий Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем за заявою ПАТ КБ "ПриватБанк" зареєстрований за № 15122, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором KRR0Gi від 06.02.2008 року у розмірі 270762, 29 грн. за період з 06.02.2008 року по 06.09.2017 року, а саме - 3500 днів, таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено частково

Визнано виконавчий напис, виданий Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем за заявою ПАТ КБ "ПриватБанк" зареєстрований за № 15122, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором KRR0Gi від 06.02.2008 року у розмірі 270762, 29 грн. за період з 06.02.2008 року по 06.09.2017 року, а саме - 3500 днів, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 704, 80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 47 100,00 грн. В іншій частині рішення суду позивачем не оскаржується.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд послався на правові норми, які втратили чинність, а саме на: Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15 грудня 2004 року №637), Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах», та не взяв до уваги, що позивачем було надано суду всі належні докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, позивач наголошує й на тому, що від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу у зв'язку з їх не співмірністю, а за власною ініціативою суд не вправі вирішувати такі питання, у зв'язку з чим, на його думку, понесені ним витрати у розмірі 47 100,00 грн. мають бути відшкодовані у повному обсязі, зважаючи на повне задоволення заявлених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу неможливо за умови відсутності відомостей про запис в Книзі, та, на його думку, позивач і адвокат перебувають у зговорі.

Колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується в апеляційному порядку, а, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги н та наполягав на її задоволенні, представника АТ КБ «ПриватБанк» - Бродька А.І., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 про відшкодування за рахунок відповідача АТ КБ «ПриватБанк» витрат, понесених ним на оплату професійної правничої допомоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необгрутованості цих вимог, оскільки позивачем не було надано належних доказів на підтвердження сплати адвокату гонорару у розмірі 47 100,00 грн., у відповідності до вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15 грудня 2004 року №637), та розмір витрат на професійну правничу допомогу знано перевищує граничний розмір таких витрат, визначений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах».

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, в оскаржуваній частині, не відповідає з огляду на наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертоїцієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Встановлено, що правничу допомогу у справі позивачу надавав адвокат Горін О.О. на підставі договору від 26 вересня 2017 року (а.с. 10, 11).

За умовами договору сторони погодились, що оплата за надання правничої допомоги розраховується відповідно до 50% середньої заробітної плати на місяць працівника, що займається професійною діяльністю, згідно даних Головного управління статистики у Дніпропетровській області, станом на проведення процесуальної дії, за годину участі особи, яка надає правничу допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді та інше (згідно даних Головного управління статистики у Дніпропетровській області середня заробітна плата на місяць працівника, що займається професійною діяльністю, на 2017 рік складає 9 352,00 грн.).

До позовної заяви ОСОБА_1 було надано попередній розрахунок витрат на надання професійної правничої допомоги, розмір якої становить 47 100,00 грн., із яких: консультація щодо кредитних правовідносин - 4676,00 грн., складання заяви про невизнання боргу - 4676,00 грн., консультація щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 4676,00 грн., складання заяви до приватного нотаріуса - 4676,00 грн., складання позовної заяви - 18 704,00 грн., складання клопотання про забезпечення позову - - 4676,00 грн., роздруківка процесуальних документів (в тому числі позовної заяви та додатків до неї) - 340,00 грн., година участь адвоката в судовому засіданні та під час вчинення інших процесуальних дій - 4676,00 грн. (а.с. 33).

Відповідно до товарного чеку від 14 серпня 2018 року за надання професійної правничої допомоги позивач ОСОБА_1 сплатив своєму адвокату 47 100 грн. (а.с.92).

Згідно Акту виконаних робіт від 14 серпня 2018 року, адвокатом Горіним О.О. виконано та здано наступну роботу: консультація щодо кредитних правовідносин - 4676,00 грн. (1 година), складання заяви про невизнання боргу - 4676,00 грн. (1 година), консультація щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 4676,00 грн., (1 година), складання заяви до приватного нотаріуса - 4676,00 грн. (1 година), складання позовної заяви - 18 704,00 грн. (4 годинаи), складання клопотання про забезпечення позову - - 4676,00 грн., роздруківка процесуальних документів (в тому числі позовної заяви та додатків до неї) - 340,00 грн. (30 хвилин), година участь адвоката в судовому засіданні та під час вчинення інших процесуальних дій - 4676,00 грн. (1 година) (а.с. 92 - зворот).

Будь-яких доказів на підтвердження не співмірності витрат позивача на правничу допомогу відповідач АТ КБ «ПриватБанк», ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надавав, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої дороги адвоката не заявляв.

З огляду на наведене та враховуючи задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 47 100,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які підтверджено документально.

Висновки ж суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження сплати адвокату гонорару у розмірі 47 100,00 грн., у відповідності до вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15 грудня 2004 року №637), та розмір витрат на професійну правничу допомогу знано перевищує граничний розмір таких витрат, визначений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах», є помилковим та не ґрунтуються на Законі, оскільки вказані правові норми втратили чинність на час звернення позивача до суду з даним позовом, а тому не могли бути застосовані судом до правовідносин сторін при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи представника АТ КБ «ПриватБанк» про те, що належним доказом, який доводить відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, є відповідний запис у Книзі обліку доходів та витрат колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218, затверджено форму Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 Розділу ІV Податкового кодексу України, тобто ведення такої Книги має значення для оподаткування доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, а не для підтвердження самого факту внесення клієнтом такої особи певних коштів.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, в оскаржуваній частині, з ухваленням нового рішення по справі про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 47 100,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 вересня 2018 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 47 100 (сорок сім тисяч сто) гривень 00 (нуль) копіцок витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: