ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 401/2020/17

провадження № 22-ц/4809/345/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Письменного О.А., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2017 року, суддя Гонтаренко Т.М., по цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про встановлення юридичного факту наявності спеціального трудового стажу, набутого ним на території СРСР та ЕРСР, передбаченого п. «д» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом про встановлення юридичного факту наявності спеціального трудового стажу, набутого ним на території СРСР та ЕРСР, передбаченого п. «д» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», заінтересована особа - Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області.

На обґрунтування заяви зазначив, що на день виникнення права на пільгову пенсію (вислуга років) станом на 07.02.2014 року він мав понад 25 років загального трудового стажу, з них 12 років 29 днів спеціального стажу, набутого СРСР в РСФСР, 1 рік 4 місяці набутого на території СРСР та ЕРСР.

Зазначив, що Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області визнає набутий спеціальний стаж в кількості 12 років 29 днів, однак не визнає 1 рік 4 місяці, набутий на території СРСР в ЕРСР з 16.11.1979 року по 06.08.1981 року.

ОСОБА_1 зазначив, що встановлений судом факт буде мати юридичні наслідки виникнення права в позивача на пільгову пенсію.

Просив суд встановити факт наявності спеціального трудового стажу (вислуга років) в кількості 1 рік 4 місяці набутого позивачем на території СРСР в ЕРСР з 16.11.1979 року по 06.06.1981 року.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які подані позивачем.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13.03.2018 року рішення суду від 09.11.2017 року скасовано, провадження у справі закрито.

Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 року постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 13.03.2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17.12.2018 року призначено справу до розгляду на 17.01.2019 року на 11 год.30 хв.

До суду від відповідача надіслано заяву, в якій просять справу розглянути без їх участі та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що 10.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача за призначенням пенсії за вислугою років. За наданими останнім документами його спеціальний стаж, який дає право на пенсію за вислугу років склав 11 років 10 місяців 1 день (а.с.39-47).

08.04.2014 року заявнику було відмовлено в призначенні пенсії, у зв'язку з недостатністю спеціального стажу.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосуванню підлягають норми міжнародного договору.

Пунктом 2 статті 6 Угоди між Україною та Естонською республікою у сфері соціального забезпечення, яка ратифікована Україною 02.11.2011 року та набрала чинності 01.02.2012 року встановлено, що якщо право на пенсію виникає в результаті підсумовування страхового стажу, то при призначенні пенсії враховується страховий стаж набутий відповідно до законодавства кожної із сторін, за умови , що інша сторона не виплачує пенсію за той самий строковий стаж. Кожна із сторін нараховує та виплачує пенсію на підставі фактичного страхового стажу, набутого на території, якщо цією угодою не передбачено інше.

Також пунктом 3 статті 6 Угоди встановлено, що якщо право на пенсію виникає на підставі спеціального закону та або у зв'язку із здійсненням трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, то пенсію на цій підставі призначає і виплачує тільки та сторона, на території якої виникло право на пенсію, і тільки за своїм законодавством.

Періоди трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, набуті згідно з законодавством сторін, не підсумовуються. Якщо згідно із вищезазначеним законодавством будь-якої із сторін право на пенсію не виникає, то при призначені пенсії ці періоди враховуються на загальних підставах.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування ,їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу наведених норм вбачається, що у випадку виникнення у особи права на призначення пенсії на основі пільгового трудового стажу, набутого на підставі законодавства України, пенсія призначається на підставі цього законодавства. При цьому, Україна нараховує і виплачує пенсію на підставі фактичного страхового стажу, набутого на її території.

В той же час встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується , зокрема на міжнародних договорах з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. При цьому, якщо таким міжнародним договором встановлено інші норми,ніж ті,що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення,то застосовуються норми міжнародного договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що стаж роботи ОСОБА_1 на посадах плавскладу у Естонській СРСР не може бути зарахований до стажу роботи, який надає право на пенсію відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому не знаходить правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції неможливо з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Оскільки учасники справи не з'явились у судове засідання, справа розглядалась відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 10.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача за призначенням пенсії за вислугою років. За наданими останнім документами його спеціальний стаж, який дає право на пенсію за вислугу років склав 11 років 10 місяців 1 день (а.с.39-47).

08.04.2014 року заявнику було відмовлено в призначенні пенсії, в зв'язку з недостатністю спеціального стажу.

ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про встановлення юридичного факту наявності спеціального трудового стажу, набутого ним на території СРСР та ЕРСР, передбаченого п. «д» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів (далі по тексту - Порядок), пунктом 20 якого визначено особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників та встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до зазначеного Порядку установлення фактів наявності трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що при вирішенні питання про підвідомчість таких справ суди мають враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Відповідно до вказаного Порядку у разі, якщо документи не збереглися, підтвердження трудового стажу провадиться районними (міськими) відділами соціального захисту населення на підставі показань свідків; у інших випадках наявність певного стажу роботи визначається у порядку, передбаченому законодавством, що регулює правовідносини, з якими пов'язана необхідність встановлення цього стажу.

У разі відмови відповідними органами у наданні відповідної довідки, справа буде підлягати вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не оскаржує дії - Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області у зв'язку з відмовою у призначені пенсії , а ставить питання про встановлення юридичного факту наявності спеціального трудового стажу.

Встановлені обставини свідчать про те , що встановлення юридичного факту наявності спеціального трудового стажу, набутого ОСОБА_1 на території СРСР та ЕРСР , передбаченого п. «д» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється органами Пенсійного фонду України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі, зокрема не зясував в якому порядку встановлюються факти викладені в заяві ОСОБА_1 і при постановлені рішення дав оцінку тим обставинам які не були предметом судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку , що рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2017 року підлягає скасуванню.

Ухвалити нове судове рішення , яким у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа - Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про встановлення юридичного факту наявності спеціального трудового стажу, набутого ним на території СРСР та ЕРСР , передбаченого п. «д» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - відмовити, оскільки встановлення юридичного факту наявності спеціального трудового стажу, набутого ОСОБА_1 на території СРСР та ЕРСР , передбаченого п. «д» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється органами Пенсійного фонду України,а не в судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2017 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення , яким у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа - Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про встановлення юридичного факту наявності спеціального трудового стажу, набутого ним на території СРСР та ЕРСР , передбаченого п. «д» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - відмовити.

Текст постанови складено 25.01.2019 р.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: