КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/2429/19 Головуючий у 1 інстанції - Вовк Є.І.
Унікальний №753/1905/17 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 20 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») і просили захистити їх права як споживачів банківських послуг.

Зокрема, керуючись ст.601 ЦК України, просили ухвалити рішення, яким, припинити кредитні зобов»язання ОСОБА_2 перед ПАТ «Фідобанк» шляхом зарахування зустрічних однорідних грошових вимог.

Позивачі зазначали, що у позивачки ОСОБА_2 має місце заборгованість перед ПАТ «Фідобанк» за кредитним договором №014/17647/2/21607, з урахуванням додаткових договорів, від 15.08.2008 року у розмірі 5.225.348 грн.75 коп., а у відповідача ПАТ «Фідобанк» має місце зобов»язання перед позивачкою ОСОБА_2 з повернення депозитних вкладів за договорами №330322-840/2015 від 27.11.2015 року на суму 110.000 дол.США, №269420-840/2014 від 10.08.2015 року на суму 110.000 дол.США та №163686-840/2014 від 28.02.2014 року на суму 15.000 дол.США, що на дату укладання договорів за курсом НБУ становить 5.935.442 грн.

Отже, позивачі просили визнати припиненими кредитні зобов»язання ОСОБА_2 перед ПАТ «Фідобанк» за вище зазначеним кредитним договором, а також припиненими забезпечувальні договори: іпотеки №014/17647/2/21607 від 15.08.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Фідобанк», та договору поруки від 21.10.2015року №014/17647/2/21607, укладеного між позивачем ОСОБА_3 та ПАТ «Фідобанк» на забезпечення кредитних зобов»язань ОСОБА_2.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 20 лютого 2017 року позов задоволено /т.1 а.с.122-136/.

Судовим рішенням визнано припиненими зобов»язання ОСОБА_2 за кредитним договором №014/17647/2/21607 від 15.08.2008 року з усіма додатковими угодами та додатками до нього шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, що виникли у ОСОБА_2 до ПАТ «Фідобанк» з договору банківського депозиту №330322-840/2015 від 27.11.2015 року, №269420-840/2014 від 10.08.2015 року та №163686-840/2014 від 28.02.2014 року, визнавши припиненими зобов»язання ПАТ «Фідобанк» за всіма вище зазначеними договорами банківського депозиту.

Указаним судовим рішенням також визнані припиненими зобов»язання ОСОБА_3 по договору поруки від 21.10.2015 року.

Вирішене питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції погодився з доводами позивачів і вважав, що у спірних правовідносинах, що склались, є допустимим, відповідно до ст.601 ЦК України, припинення зобов»язань шляхом зарахування зустрічних вимог.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач ПАТ «Фідобанк», оскаржив його до апеляційної інстанції і просив постановити нове рішення про відмову у позові, пославшись на наступне.

Так, за твердженням скаржника, позивачка ОСОБА_2, у зв»язку з перебуванням ПАТ «Фідобанк» у стадії ліквідації, відповідно до ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мала право на компенсацію їй лише 200.000 грн. від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, Банк у своїй скарзі послався на те що позивачка ОСОБА_2 не навела належних доказів наявності у неї права вимагати від Банку повернення депозитних вкладів, право на які, зі слів позивачки, вона отримала від громадянина Естонії ОСОБА_6, відповідно до договору від 19.05.2016 року, відступлення прав вимоги за депозитними договорами №330322-840/2015 від 27.11.2015 року на суму 110.000 дол.США, №269420-840/2014 від 10.08.2015 року на суму 110.000 дол.США та №163686-840/2014 від 28.02.2014 року на суму 15.000 дол.США, оскільки позивачка не представила суду оригіналу договору відступлення прав вимоги.

Скаржник послався на ст.517 ЦК України, згідно якого, первісний кредитор у зобов»язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов»язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора праву зобов»язанні.

Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 року скасована ухвала Апеляційного суду м.Києва від 19.04.2017 року про відмову скаржнику ПАТ «Фідобанк» у відкритті апеляційного провадження на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 20.02.2017 року, а справа передана до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду /т.1 а.с.157, 234-237/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги шляхом скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову у позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про припинення зобов»зання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Між тим, рішення суду першої інстаніії не відповідає нормам матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, і ухвалене без повно і всебічного з»ясування обставин, у зв»язку з чим, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позовіз таких пісдтав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено наступне.

15.08.2008 року за №014/17647/2/21607 між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є відповідач ПАТ «Фідобанк», та позивачкою ОСОБА_2, укладено кредитний договір на суму 528.000 дол.США під 12,5% річних на термін до 14.08.2018 року/т.1 а.с.16-21/.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 21.10.2015 року до указаного кредитного договору, сторонами за цим кредитним договором, передбачено умови реструктуризації кредитного боргу /т.1 а.с.22-25/.

Згідно додатку №1 від 21.10.2015 року до додаткової угоди №1 від 21.10.2015 року сторони погодили викласти кредитний договір від 15.08.2088 року за №014/17647/2/21607 у новій редакції, згідно якої кредит надається шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника коштів у розмірі 12.916.868 грн.76коп. двома траншами. Так, для траншу №1 процентна ставка встановлюється у розмірі, з дати укладення цієї додаткової угоди до 31.12.2015 року, у розмірі 12,5%, а, починаючи з 01.01.2016 року і до закінчення дії договору, у розмірі 28% річних. Дата остаточного повернення кредиту сторонами передбачена 14.08.2028 року. Пеня за невиконання позичальницею грошових зобов»язань за цим договором встановлюється у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на кожну дату існування прострочення відповідного платежу. За кожний факт порушення позичальницею грошових зобов»язань за цим договором встановлюється у розмірі 1.000грн. Цільове призначення кредиту - придбання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що включає в себе житловий будинок загальною площею 299,4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,1749 га за цією ж адресою /т.1 а.с.26-36/.

Указані кредитні зобов»язання забезпечені договором іпотеки від 15.08.2008 року, який доповнений договором від 21.10.2015 року, про внесення змін №1 до указаного договору іпотеки, копію якого надала суду позичальниця, укладеного між сторонами кредитного договору, відповідно до якого ОСОБА_2 заставила Банку в іпотеку придбане нею за кредитні кошти домоволодіння та земельну ділянку /т.1 а.с.45-50, 51-54/.

Таким чином, між ОСОБА_2 та Банком виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України,полягають у тому, що банк (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, на підтвердження забезпечення кредитних зобов»язань, позивачі надали суду копію договору поруки від 21.1.2015 року, відповідно до якого позивач ОСОБА_3, в силу ст.553 ЦК України зобов»язався відповідати перед Банком за невиконання позичальницею ОСОБА_2 усіх її боргових зобов»язань за кредитним договором у повному обсязі /т.1 а.с.55-58/.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, а в силу ст.526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Крім того, як слідує із матеріалів справи, позичальницею ОСОБА_2 суду надано копію договору Передачі (відступлення) прав вимоги на вкладних (депозитних) рахунках від 19.05.2016 року, відповідно до якого первісний кредитор (вкладник) громадянин Естонії ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_2 прийняла у власність та набула, за плату, всіх відповідних прав кредитора у зобов»язаннях за трьома депозитними договорами, укладеними між ОСОБА_6 та ПАТ «Фідобанк»: №330322-840/2015 від 27.11.2015 року на суму 110.000 дол.США, №269420-840/2014 від 10.08.2015 року на суму 110.000 дол.США та №163686-840/2014 від 28.02.2014 року на суму 15.000 дол.США /т.1 а.с.59-64/.

Також, позивачкою надано суду копії указаних трьох депозитних договорів /т.1 а.с.65, 66,67/.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

А, згідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За розрахунком позивачки, розмір указаних депозитних вкладень, що в сукупності складає 235 тис. дол.США, що за курсом валют, станом на дату укладання депозитних договорів, становить 5.935.442 грн. (1дол.США = 25,2572грн.).

Між тим, як слідує із матеріалів справи, відповідно до рішення НБУ від 20.05.2016 року №8 «Про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.05.2016 року №783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно рішення Правління НБУ від 18.07.2016 року №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19.07.2016 року №1265 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

У відповідності із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» з 20.07.2016 року до 19.07.2018 року включно, та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк» Коваленку О.В. на строк з 20.07.2016 року до 19.07.2018 року включно.

Таким чином, позивачка, керуючись тим, що вона звернулась до Банку із заявою про дострокове повернення нею кредитних коштів на користь Банку 19.05.2016 року, тобто, раніше на один день, ніж НБУ відніс Банк до категорії неплатоспроможних - 20.05.2016 року, а також виходячи з того, що право вимоги за вище зазначеними договорами банківського депозиту акцептовано ПАТ «Фідобанк» та внесено до реєстру акцептованих вимог ПАТ «Фідобанк», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивачка вважала за правомірне вважати її звернення до Банку від 19.05.2016 року пропозицією про припинення договірних кредитних відносин її з Банком шляхом зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог, а також припинення забезпечувальних відносин, відповідно до зазначених договорів іпотеки та поруки.

Отже, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважають, що з 19.05.2016 року кредитні зобов»язання позичальниці ОСОБА_2 за кредитним договором від 15.08.2008 року за №014/17647/2/21607 , а також забезпечувальні зобов»язання ОСОБА_3, відповідно до договору поруки від 21.10.2015року за №014/17647/2/21607 є припиненими, оскільки між Банком та позичальницею існують зустрічні вимоги.

Відповідно до ст.601 ЦК України зобов»язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги.

Крім того, позивачка посилається на те, що припинення зустрічних вимог між сторонами за кредитним договором передбачено пунктами 4.7. та 5.2. додатка №1 до додаткової угоди №1 від 21.10.2015 року (про зміну умов кредитування).

Оскільки Банк ніяким чином не відреагував на неодноразові звернення позивачки про зарахування зустрічних позовних вимог, позивальниця ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_3 звернулись до суду з цим позовом.

Дійшовши висновку про скасування рішення суду першої інстанції, яким позов задоволено, та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховані положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, відповідно до ст.36 указаного Закону (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені) інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов»язань перед кредиторами та зобов»язань щодо сплати податків і зборів (обов»язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Крім того, відповідно до п.8 ч.2 ст.46 зазначеного Закону з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов»язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Враховуючи, що виконавчою дирекцією Фонду з 20.07.2016 року прийнято рішення про початок ліквідації ПАТ «Фідодбанк», колегія суддів дійшла висновку про неможливість зарахування зустрічних вимог у процедурі ліквідації Банку.

Із аналізу зазначених норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» слідує, що у період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог має здійснюватись в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених цим Законом, у зв»язку з чим припинення зобов»язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є задоволенням (погашенням) вимог кредитора в порушення порядку ст.52 цього Закону, що не допускається.

Указаним Законом встановлений певний порядок погашення вимог до банку, який ліквідується, а тому зарахування зустрічних вимог у процедурі ліквідації банку може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Указані доводи суду узгоджуються з висновком викладеним у постанові ВСУ від 21.12.2016 року у справі №6-2047цс16.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав задоволення позову про визнання припиненими кредитні зобов»язання ОСОБА_2 та зобов»язання за договором поруки ОСОБА_3 перд ПАТ «Фідобанк».

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, як ухваленого всупереч дійсним обставина справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

В силу ст.141 ЦПК України з позивачів на користь Банку сплачений судовий збір при зверненні до суду апеляційної та касаційної інстанції у розмірі 3.008 грн., частково, з кожного з позивачів по 1.504 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384,141, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задовольнити.

Скасувати рішення Дарницького районного суду м.Києва від 20 лютого 2017 року та постановити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про захист прав споживачів.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» сплачений судовий збір у сумі 3.008 грн., у частках, з кожного по 1.504 грн.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 08 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді