Провадження № 2/219/74/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2019 року Артемівський міскрайонний суд Донецкой області у складі: головуючого судді Харченко О.П.,
при секретарі: Єлісеєвій С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільної сумісної власності, -
27.11.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, в якій вказала, що 31.07.1998 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований виконкомом Світлодарської міської ради м. Дебальцеве Донецької області, актовий запис № 52. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини видане Світлодарським міським виконкомом Донецької області, актовий запис №63. Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 5 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Як зазначає позивач, за період шлюбу було придбано будинок №31, який розташований по вул.Матросова в с.Миронівський Бахмутського району Донецької області на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2006 року посвідченого державним нотаріусом Дебальцівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі, який розташований на земельній ділянці площею 0,0926 га., яка згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 19.09.2006 року належить ОСОБА_2. Після придбання будинку сторони зареєструвалися та вели спільне господарство. Добровільно сторони не можуть поділити майно. Позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок №31, який розташований по вул.Матросова в с.Миронівський Бахмутського району Донецької області, який був придбаний згідно з договором купівлі - продажу від 03.08.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Дебальцівської державної нотаріальної контори, який розташований на земельній ділянці площею 0,0926 га., яка згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 19 вересня 2006 року належить ОСОБА_2. Провести поділ спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на ? частину будинку № 31 розташованого по вулиці Матросова в с.Миронівський Бахмутського району Донецької області, а залишену 1/2 частину за ОСОБА_2. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору
Позивач та її представник адвокат ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, надали заяву, в якій вказали, що підтримують позовні вимоги та просять їх задовольнити, а також просили розглянути справу у їх відсутність.
Відповідач та його представник адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, представник відповідача також надав заяву про розгляд справи у їх відсутність (а. с. 68), просив суд взяти до уваги раніше наданні 20.06.2018 року заперечення проти позову (а.с.51), в яких зазначив, що вказаний житловий будинок №31, який розташований по вул.Матросова в с.Миронівський Бахмутського району Донецької області був придбаний за особисті кошти ОСОБА_2, які належали лише йому, а тому цей будинок не може бути визнаний спільною сумісною власністю позивачки та відповідача. ОСОБА_2 отримав в дар гроші від своїх родичів, за які придбав вказаний житловий будинок. Вказаний житловий будинок був придбаний 03.08.2006 року, та був непридатний до проживання, з метою проведення ремонту у вказаному будинку, ОСОБА_2 05.10.2006 року продав належну йому та його сестрі ОСОБА_6 квартиру, а виручені від продажу цієї квартири кошти вклав в ремонт спірного житлового будинку. Просив у задоволенні вимог позивачки відмовити. Судові витрати просив покласти на позивачку.
На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як встановлено судом, 31.07.1998 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований виконкомом Світлодарської міської ради м. Дебальцеве Донецької області, актовий запис № 52. (а. с. 11). На теперішній час даний шлюб розірваний.
Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини видане Світлодарським міськвиконком Донецької області, актовий запис № 63. (а. с. 12).
Судом встановлено, що за період шлюбу було придбано будинок № 31 по вулиці Матросова в с.Миронівський Бахмутського району Донецької області на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2006 року посвідченого державним нотаріусом Дебальцівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі, який розташований на земельній ділянці площею 0,0926 га., яка згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 19.09.2006 року належить ОСОБА_2. Після придбання будинку сторони зареєструвалися та вели спільне господарство. Вказаний факт також підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно на а. с. 6, 7.
Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
З п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» слідує, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Згідно зі ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Статтею 328 Цивільного Кодексу України закріплено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Частинами першою та другою статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Сатття 372 ЦК України також передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Таким чином, сукупність наданих позивачем та досліджених судом доказів у достатній мірі підтверджують той факт, що вимоги позивача в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділу спірного майна обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.
Беручи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 328, 355, 358, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 70 Сімейного Крдексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільної сумісної власності задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок № 31, розташований в с.Миронівський Бахмутського району Донецької області по вулиці Матросова, який був придбаний згідно з договором купівлі - продажу від 03.08.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Дебальцівської державної нотаріальної контори, який розташований на земельній ділянці площею 0,0926 га., яка згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 19 вересня 2006 року належить ОСОБА_2.
Провести поділ спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на ? частину будинку № 31 розташованого в с.Миронівський Бахмутського району Донецької області по вулиці Матросова, а право спільної сумісної власності на ? частину будинку № 31 розташованого в с.Миронівський Бахмутського району Донецької області по вулиці Матросова, визнати за ОСОБА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суддя О.П.Харченко