Провадження №22-ц/812/100/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.

за участі позивача ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/99/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Щербини Сергія Вікторовича в приміщенні цього суду 31 жовтня 2018 року о 14 годині 20 хвилин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позов мотивовано тим, що 03 червня 2017 р. в м. Миколаєві сталася ДТП за участю водія ОСОБА_3, який керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21063» державний номер НОМЕР_1, допустив наїзд на стоячий транспортний засіб «Toyota Ayris» державний номер НОМЕР_2, який належить позивачу, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою суду від 06 липня 2017 р. винним в даній ДТП визнано відповідача. Внаслідок зіткнення автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Згідно рахунку-фактурі ТОВ «КИТ-Т» від 20 липня 2017 р. вартість відновлювального ремонту його автомобіля буде становити 101304 грн. 28 коп. Відповідач в добровільному порядку шкоду не відшкодовує. Автомобіль до цього часу не відремонтований, оскільки у позивача відсутні кошти на таке.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача 101304 грн. 28 коп.

12 березня 2018 р. позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій зменшив розмір матеріальної шкоди з урахуванням того, що 05 березня 2018 р. він отримав від МТСБУ відшкодування шкоди у розмірі 44270 грн. 25 коп. Крім того, доповнив свої позовні вимоги та зазначив, що йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з пошкодженням автомобіля та порушенням його прав власності, те що автомобіль до теперішнього часу не відремонтований, відмова відповідача відремонтувати автомобіль у добровільному порядку вплинула на його самопочуття, він почав погано спати, у нього сталися психічні зриви, крім того, він змушений був звертатися за юридичною допомогою. Все це порушило нормальний ритм життя.

У зв'язку з викладеним позивач остаточно просив про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 57034 грн. 03 коп. та моральної шкоди - 10000 грн.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, підтвердив викладені обставини, просив про задоволення позовних вимог, зазначивши, що автомобіль не відремонтований до теперішнього часу, хоча він їм користується.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, який в подальшому доповнив, в якому вказав, що вважає визначений позивачем розмір відшкодування майнової шкоди завищеним, звернення позивача з даним позовом є зловживанням правами з метою отримання безпідставної вигоди за збагачення за рахунок відповідача.

В судовому засіданні відповідач уточнені позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2018 р. позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди 3000 грн. та 704 грн. 80 коп. судового збору на користь держави. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що суд вважав доведеним факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої належний позивачеві автомобіль було пошкоджено, наявність вини в цьому відповідача, а тому дійшов висновку, що на відповідача покладається відповідальність за спричинену майнову шкоду - позивач має право на повне відшкодування збитків, якими є реальна вартість пошкодженого транспортного засобу, як отримання страхового відшкодування, так і вартості робіт, виконання яких необхідно для повного відновлення пошкодженого автомобіля, при цьому необхідною умовою для відшкодування повної вартості відновлювального ремонту є наявність доказів проведення ремонту та реальна витрата зазначеної суми. На час розгляду справи позивачем не надано доказів здійснення ремонту автомобілю, тобто фактичних витрат, що унеможливлює встановлення дійсного розміру майнової шкоди та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу була заподіяна моральна шкода, яка проявилася у моральних страждань внаслідок пошкодження транспортного засобу. Пошкодження автомобілю завдало йому душевних страждань, хвилювань, що безпосередньо витікає лише з самого факту вчинення ДТП, він змушений витрачати час та змінити певним чином свій звичайний розпорядок дня. Додатковим психотравмуючим фактором для позивача є судовий розгляд даної справи, де позивач змушений у судовому процесі доводити факт порушення своїх прав, що порушує звичайний життєвий розклад позивача, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням обставин справи суд вважав необхідним визначити розмір відшкодування моральної шкоди у 3 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані обставини справи, що мають істотне значення, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дав належної оцінки наданим позивачем доказам щодо розміру відновлювального ремонту автомобілю, зокрема, рахунку-фактурі, виданої ТОВ «КИТ-Т», не врахував вимоги ст. 1192 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 03 червня 2017 р. близько 06-30 год. в м. Миколаєві по вул. Біла, в районі будинку № 70 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_3, який керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21063», державний номер НОМЕР_1, змінив напрям руху праворуч та допустив наїзд на транспортний засіб «Toyota Ayris» державний номер НОМЕР_2, який не рухався і належить ОСОБА_1, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2017 р. ОСОБА_3, який порушив п. 2.3.б, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, визнаний винним у скоєнні адміністративного порушення, передбаченого за ст.ст. 124, 122-4 Кодексу про адміністративні правопорушення та на нього накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Таким чином встановлена вина відповідача у скоєні ДТП, що сталася 03 червня 2017 р.

В силу ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Таким чином для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової та моральної шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Факт заподіяння шкоди майну позивача (автомобілю), винна поведінка відповідача (порушення правил дорожнього руху), яка знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку із заподіянням шкоди підтверджуються вказаною вище постановою Заводського районного суду м. Миколаєва. Також ці обставини не заперечувались відповідачем в судах першої та апеляційної інстанцій.

За такого колегія суддів приходить до висновку про доведеність факту заподіяння позивачеві майнової шкоди через пошкодження автомобілю з вини відповідача, а тому є підстави для покладення на відповідача обов'язку із відшкодування шкоди.

Відмовляючи у позові в частині відшкодування майнової шкоди, суд виходив з того, що на час розгляду справи позивачем не надано доказів здійснення ремонту автомобілю, тобто фактичних витрат, що унеможливлює встановлення дійсного розміру майнової шкоди.

Такий висновок суду суперечить вимогам закону, що регулює спірні правовідносини, та наявним у справі доказам.

Так, разом із покладанням на винну особу обов'язку з відшкодування шкоди (ст. ст. 1166, 1188 ЦК України) правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Як встановлено судом, в порушення вказаних положень закону цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «ВАЗ 21063», державний номер НОМЕР_1, на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди 03 червня 2017 р. застрахована не була.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно листа від 27 лютого 2018 р. МТСБУ на ім'я ОСОБА_1 за результатами розгляду справи щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03 червня 2017 р. за участю транспортного засобу марки «Toyota» державний номер НОМЕР_2 прийнято рішення про відшкодування шкоди та витрат на проведення експертизи в розмірі 44270 грн. 25 коп.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Відповідно до висновку за звітом № 262-17 від 13 вересня 2017 р. ФОП «Богомолов Віталій Євгенович» про вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП власнику автомобіля «Toyota Ayris» державний номер НОМЕР_2, вартість відновлювального ремонту складає 50688,79 грн. з врахуванням ступеню фізичного зносу автомобілю.

Огляд транспортного засобу проведено із фіксацією пошкоджень за участю ОСОБА_1 Вартість матеріального збитку розрахована з урахуванням ринкової вартості відновлювального ремонту, який необхідний для усунення механічних пошкоджень - 107480,45 грн. (складається із вартості ремонтно-відновлювальних робіт - 12312 грн., вартості необхідних для ремонту матеріалів - 14037,50 грн., вартості складових, що підлягають заміні при ремонті - 81130,95 грн.), а також вартості автомобіля, яка складає 137352,23 грн., та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, який становить 0,70, величина втрати товарної вартості автомобіля не нараховувалась.

Таким чином саме визначений вказаним висновком розмір майнової шкоди відповідає вимогам ст. 22 ЦК України та Методики і саме його слід брати до уваги при вирішенні спору, а тому висновок суду про те, що відсутність доказів фактичних витрат на ремонт пошкодженого автомобілю позивача унеможливлює визначення завданої майну позивача шкоди є помилковим.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивачу проведено виплату МТСБУ в сумі 44270 грн. 25 коп., що є меншим за визначений спеціалістом розмір майнової шкоди, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 6 418 грн. 54 коп. (50688,79 грн. - 44270 грн. 25 коп.) у відшкодування майнової шкоди.

Суд відхиляє аргументи позивача про необхідність визначити розмір майнової шкоди, виходячи з рахунку-фактури, виданого ТОВ «КИТ-Т», оскільки його здійснено без врахування наведених вище вимог Методики, зокрема урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

Також не приймаються доводи позивача про те, що при визначенні розміру завданої майнової шкоди не має підстав для врахування коефіцієнта фізичного зносу автомобілю.

Так, як зазначено в абзаці 3 п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Як встановлено судом, на день вирішення спору автомобіль позивача не відремонтований. Переконливих, належних та допустимих доказів того, що для відновлення автомобілю можуть бути використані лише нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, суду не надано. Висновок за звітом № 262-17 від 13 вересня 2017 р. не містить відомостей щодо зняття з виробництва деталей, комплектуючих частин тощо, у рахунку-фактурі, виданому ТОВ «КИТ-Т», також відсутні такі дані, а крім того не має доказів, що це підприємство на законній підставі займається ремонтом автомобілів.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд не вирішив заявлені позивачем вимоги про відновлення пошкодженого автомобіля відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовні вимоги про відновлення пошкодженого автомобіля відповідачем у визначеному ЦПК України порядку не заявлялись, а тому у суду не було підстав для їх вирішення.

За такого, рішення суду, яке постановлено з порушенням вимог матеріального права в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо вирішення судом позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то апеляційна скарга не містить аргументів на спростування висновків суду про визначення розміру такого відшкодування, які зроблені судом з урахуванням обсягу моральних страждань позивача, їх характеру та тривалості, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду в цій частині.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди скасовано , а позовні вимоги задоволені частково, необхідно відповідно й змінити розподіл судових витрат, здійснений судом першої інстанції.

Також необхідно провести розподіл судових витрат у зв'язку зі розглядом апеляційної скарги.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач в силу положень п. 9 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з урахуванням змісту ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволених вимог.

Так, з урахуванням визначених підпунктами 1, 6 пункту 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставок та заявлених позовних вимог за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 1 013 грн. 04 коп., а з урахуванням задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню 64 грн. 19 коп. (1013,04 грн. х 6 418,54 грн. : 101304 грн.), а за розгляд апеляційної скарги - 96 грн. 29 коп.

За такого рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 жовтня 2018 року скасувати в частині відшкодування матеріальної шкоди, постановити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_5) 6 418 (шість тисяч чотириста вісімнадцять) грн. 54 коп. матеріальної шкоди.

Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Те ж рішення в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4) в дохід держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 99 коп. судового збору за вирішення спору в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4) в дохід держави 96 (дев'яносто шість) грн. 29 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

___________________________________________________

Повний текст постанови складений 16 січня 2019 року