Головуючий у І інстанції Ул'яновська О.В.
Провадження № 22-ц/824/1279/19 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року відповідача ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, замінено на належного відповідача - ОСОБА_3

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі (а.с.196) на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, в зв'язку із тим, що була постановлена та набрала законної сили ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 05 січня 2016 року, якою закрито провадження по справі №759/17561/15-ц за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики. Згідно вказаної ухвали провадження у справі було закрите у зв'язку із смертю відповідача ОСОБА_7, зважаючи на те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року клопотання ОСОБА_3 задоволено, провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця закрито на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою, позивач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_8 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу з підстав порушення судом норм процесуального права скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві, що надійшов від відповідача ОСОБА_3, останній просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року - без змін.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції посилався на те, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05січня 2016 року закрито провадження по справі №759/17561/15-ц за позовними вимогами ОСОБА_2до ОСОБА_7про стягнення боргу, оскільки відповідач по даній справі помер, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва (а.с.10). Таким чином, на думку суду, ще на час відкриття провадження у справі були наявні обставини для відмови у відкритті провадження з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 січня 2016 року закрито провадження по справі №759/17561/15-ц за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики. Згідно вказаної ухвали провадження у справі було закрите у зв'язку із смертю відповідача ОСОБА_7, зважаючи на те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва (а.с.10).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України в редакції, що діяла на час постановлення вищевказаної ухвали, провадження по справі підлягає закриттю в разі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін по справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Вимоги кредитора спадкодавця до спадкоємців заявляються в загальному порядку, встановленому ст. 1281 ЦК України.

Отже, спірні правовідносини не допускають процесуального правонаступництва.

Тобто, на спадкоємців не поширюється право позивача на стягнення з них боргу чи виконання зобов'язання за розпискою (спірні правовідносини), так як відповідно до вимог статей 608, 1218, 1219 ЦК України у зв'язку із смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно зв'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, в той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинились унаслідок його смерті.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню боргу включаються до складу спадщини, то в даному випадку підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відтак, до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, а і його обов'язки. Винятком з цього правила є лише зобов'язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Відповідно до частини 1 статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою, і у зв'язку із цим не може бути виконане іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов'язання спадкодавця.

Так, у спадщину переходять: обов'язки, що випливають з цивільно-правових договорів (крім тих, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця); обов'язки з відшкодування матеріальної шкоди (збитків); обов'язки по відшкодуванню моральної шкоди (присудженої судом за життя спадкодавця); обов'язки по виплаті неустойки у вигляді штрафу або пені (присудженої судом за життя спадкодавця); витрати на утримання, догляд, лікування, поховання спадкодавця (але не більш ніж за три роки); обов'язки за договором оренди житла з викупом.

Згідно ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до положень ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредитор спадкодавця має право звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в шестимісячний строк з дня, як йому стало відомо або могло стати відомим про відкриття спадщини, з вимогами до спадкоємців, що прийняли спадщину, повернути йому борг, що був за спадкодавцем. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має пред'явити своїм вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Згідно положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між кредитором та спадкоємцями інше не встановлено.

Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб'єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва.

Борги спадкодавця - це майнові зобов'язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов»язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов'язаний надати документи, що підтверджують його вимоги.

За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов'язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини.

Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов'язок виконання зобов'язань: кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитор спадкодавця може пред'явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов'язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, як спадкоємців та правонаступників померлого ОСОБА_7, про задоволення вимог кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України.

Оскільки такий спосіб захисту порушених прав ОСОБА_2, як кредитора спадкоємців померлого спадкодавця ОСОБА_7, відповідає положенням ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 05 січня 2016 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики у зв'язку зі смертю відповідача з тих підстав, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, жодним чином не перешкоджає розгляду судом позовної заяви ОСОБА_2 про задоволення його вимог до спадкоємців померлого ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, а висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, взагалі не відповідає обставинам справи та порушує норму п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, яка в даній ситуації не підлягає до застосування.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Святошинським районним судом м.Києва ухвалу від 23 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі постановлено з порушенням норм процесуального права, що порушило право позивача на публічний та справедливий розгляд його справи неупередженим та безстороннім судом, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: