_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 503/1146/16-ц
Провадження № 2/520/1869/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2019 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,

секретар судового засідання - Дідур Ганна Сергіївна,

за участі: представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу:

- за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про встановлення фактів та визнання права на спадкування разом зі спадкоємцями іншої черги;

- за позовною заявою ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області Налдіна Надія Миколаївна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2016 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Кодимського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 02.03.2017 року ухвалено цивільну справу №503/1146/16-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення від спадкування, визнання права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно передати до Київського районного суду м. Одеси для об'єднання в одне провадження з цивільною справою №520/11640/16-ц за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Бескровного Я.В. в прийнятті до провадження цивільної справи №503/1146/16-ц відмовлено та ухвалено справу повернути до Кодимського районного суду Одеської області.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 27.09.2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

Ухвалою від 14.11.2017 року цивільну справу №503/1146/16-ц прийнято до провадження судді Васильків О.В.

23.09.2016 року до Київського районного суду м. Одеси звернулись ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9, третя особа - державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_10, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою судді Пучкової І.М. від 28.09.2016 року провадження у справі відкрито та ухвалою від 22.11.2016 року справу передано на розгляд до Кодимського районного суду Одеської області за підсудністю.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.01.2017 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.11.2016 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17.05.2018 року об'єднано в одне провадження цивільну справу №503/1146/16-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 з цивільною справою №520/11640/16-ц за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

26.06.2018 року позивачі ОСОБА_7 зменшили позовні вимоги та просять:

- визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за кожним право власності на 1/6 частину садового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року;

- визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за кожним право власності на 1/3 частину нежитлової будівлі «МЛИН», загальною площею 334,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року;

- визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за кожним право власності на 1/3 частину автомобіля марки FORD, модель - TRANSIT CONNECT, тип - вантажний фургон-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року;

- визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за кожним право власності на 33,33% частки статутного капіталу приватного малого підприємства «КРОКУС», що складає 499950 грн., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року;

- визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за кожним право власності на 1/3 частину майна (єдиного майнового комплексу) приватного малого підприємства «КРОКУС» в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

При цьому позивачі ОСОБА_11 посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_11, та 27.01.2016 року Кодимською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу. Спадкоємцями першої черги є син спадкодавця ОСОБА_4, а також батьки спадкодавця ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Також з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись колишня дружина спадкодавця ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2, які не є спадкоємцями першої черги. В зв'язку з виникненням спору про право на спадкування позивачі ОСОБА_7 звертаються до суду з вказаним позовом.

15.08.2018 року представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до суду подано відзив на позов ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування, в якому представник ОСОБА_3 просить в задоволенні вказаного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що законодавством України визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, та позивачами ОСОБА_7 не обґрунтовано підстав звернення до суду до отримання відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, вважає позов передчасним.

15.08.2018 року представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до суду подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивачі ОСОБА_2 просять:

- встановити факт проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_11 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року;

- встановити факт проживання ОСОБА_2. разом з ОСОБА_11 однією сім'єю у період з жовтня 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року;

- визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

При цьому позивачі ОСОБА_2 посилаються на те, що з жовтня 1992 року по 17.05.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_11 проживали у зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Кодимського районного суду Одеської області шлюб був розірваний. Проте шлюбні відносини відновились майже одразу після розірвання шлюбу, та з червня 2012 року до смерті ОСОБА_11 вони проживали без реєстрації шлюбу. ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 та проживав однією сім'єю з ОСОБА_11 з жовтня 1992 року по момент смерті ОСОБА_11, виховувався ОСОБА_11 як син. Після досягнення повноліття ОСОБА_2 допомагав ОСОБА_11 у бізнесі. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю з ОСОБА_11 та намагались вивести його з складного депресивного стану, викликаного економічною кризою. ОСОБА_11 неодноразово перебував на лікуванні у психоневрологічному диспансері, згодом вчинив самогубство. Всі витрати на поховання взяли на себе позивачі. Батьки спадкодавця ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також його син від першого шлюбу ОСОБА_4 свідомо не виконували обов'язок щодо надання моральної підтримки спадкодавцю, що унеможливлює отримання ними спадщини. На підставі викладеного ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертаються до суду за захистом своїх прав.

31.10.2018 року до суду представником ОСОБА_6 - ОСОБА_12 та представником ОСОБА_4 - ОСОБА_13 подано відзиви на позовну заяву про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування (уточнену), в якому представник ОСОБА_12 просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повністю, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, правові підстави для задоволення позову відсутні. При цьому представник зазначає, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 17.05.2015 року встановлені обставини, з яких вбачається, що шлюбні відносини не могли відновитись майже одразу після розірвання шлюбу та по момент смерті, оскільки на момент розірвання шлюбу вони разом давно не проживали та, навіть, не спілкувались. Також представник вказує, що проживання ОСОБА_2 однією сім'єю з ОСОБА_11 не підтверджено належними доказами.

Зазначені відзиви стороною ОСОБА_11 подано з пропущенням процесуального строку на подання відзиву. При цьому на уточнену позовну заяву ОСОБА_2 від 15.05.2018 року відзиву стороною ОСОБА_11 подано не було.

В ході судового розгляду справи були розглянуті клопотання щодо витребування доказів та допиту свідків, забезпечення позову, відводу головуючого по справі та призначення експертизи.

Ухвалою суду від 05.11.2018 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті.

В ході судового розгляду справи позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримували, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 просили відмовити, до судового засідання 14.01.2019 року не з'явились.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Крім того, представником ОСОБА_3 в судовому засіданні 14.01.2019 року було заявлене клопотання про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи, в задоволенні якого ухвалою від 14.01.2019 року судом було відмовлено з приводу його безпідставності та необгрунтованості пропуску строку звернення до суду з клопотанням про призначення експертизи.

В ході судового розгляду справи представництво інтересів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 здійснювали представники ОСОБА_12 та ОСОБА_14, які позовні вимоги ОСОБА_4 підтримували, проти задоволення позову ОСОБА_2 заперечували, до судового засідання 14.01.2019 року не з'явились.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання 14.01.2019 року не з'явився, його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав та просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4.

Третя особа державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 до судового засідання не з'явилась, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши представника ОСОБА_3 та представника ОСОБА_5, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що ІНФОРМАЦІЯ_3 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №12728, що вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 /т.3 а.с.98/.

Батьками ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7, виданого 02.04.1962 року бюро ЗАГС Дзержинського району м. Харкова /т.3 а.с.115/.

Сином ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є ОСОБА_4, що вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_8, виданого 14.03.1985 року р/в ЗАГС м. Кодима /т.3 а.с.123/.

Таким чином, відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_11

З матеріалів спадкової справи №12/2016 р. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_11 /т.3 а.с.95-142/ вбачається, що після смерті ОСОБА_11 до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись: 27.01.2016 року - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 року - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 року - ОСОБА_2, а також ІНФОРМАЦІЯ_6 року - ОСОБА_6 та ОСОБА_7

При цьому суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 при зверненні до нотконтори надала заяву, в якій вказала недостовірну інформацію, а саме, що є дружиною спадкодавця, оскільки на час смерті шлюб між ними було розірвано, про що позивачу було достеменно відомо. Окрім того, в заяві іншим спадкоємцем вказала лише ОСОБА_4, сина спадкодавця, не вказавши батьків спадкодавця.

Позивач ОСОБА_2 при зверненні до нотконтори інформації щодо наявності інших спадкоємців не зазначив взагалі.

На теперішній час свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось, так само як і постанова про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

Матеріали спадкової справи містять копію ухвали Кодимського районного суду Одеської області від 01.08.2016 року, якою забезпечено позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про усунення від спадкування, визнання права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно шляхом заборони Кодимській районній державній нотаріальній конторі Одеської області вчиняти будь-які дії щодо оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у тому числі видавати свідоцтва про право на спадщину та (або) відмовляти у їх видачі.

Таким чином, судом встановлено, що до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини вчасно звернулись і спадкоємці першої черги ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, так і позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Первісний позов ОСОБА_1 був заявлений про усунення від спадкування батька спадкодавця ОСОБА_6 та сина спадкодавця ОСОБА_4 з посиланням на безпорадний стан спадкодавця та ненадання йому допомоги батьком та сином. При цьому позивачі стверджували, що спадкодавець ОСОБА_11 взагалі не спілкувався з спадкоємцями.

Вказані обставини спростовуються матеріалами справи, в тому числі довідкою, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.07.2018 року щодо того, що спадкодавець ОСОБА_11 перетинав державний кордон України, лінії розмежування між Донецькою та Луганською областями та окупованою територією АР Крим у період з 18.07.2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а також показами свідків.

В уточнених позовних вимогах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що відповідно до ст. 1264 ЦК України мають право на спадкування після смерті ОСОБА_11 як спадкоємці четвертої черги, а саме особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 з жовтня 1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

З матеріалів справи вбачається, що 16.02.2012 року ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_11 про поділ спільного майна подружжя та 25.04.2012 року рішенням Кодимського районного суду Одеської області позов ОСОБА_1 було задоволено частково, зокрема, поділено між нею та відповідачем житловий будинок АДРЕСА_4 та визнано за позивачем право приватної власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку без визначення частки в натурі.

По вказаній справі також 30.04.2012 року було постановлено додаткове рішення, яким поділено між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_5, визнавши за кожним з них право приватної власності на 1/2 частину зазначеної квартири без визначення частки в натурі, а також визнано за ОСОБА_11 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_4, без визначення частки в натурі. 29.03.2016 року ухвалою суду виправлено описки в додатковому рішенні, а саме замінено запис «житловий» на «садовий».

При цьому в додатковому рішенні Кодимського районного суду Одеської області від 30.04.2012 року зазначено, що в позові ОСОБА_1 вказала, що з 10.10.1992 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі, проте наразі сім'я розпалась і вони разом не проживають /т.1 а.с.26/.

З матеріалів справи також вбачається, що 27.04.2012 року ОСОБА_11 звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 17.05.2012 року позов ОСОБА_11 задоволено та шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_1, укладений та зареєстрований 10.10.1992 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №64, розірвано /т.1 а.с.48/.

При цьому судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують між собою ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів.

Крім того, ОСОБА_1 зверталась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_11 про стягнення аліментів на непрацездатну дружину. 23.10.2012 року по вказаній справі постановлена ухвала, якою визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_11, за якою ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог: аліментів на своє утримання та інших майнових вимог до відповідача ОСОБА_11, а відповідач ОСОБА_11 зобов'язується до 31.12.2014 року укласти договір дарування належної йому на праві власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на користь позивача ОСОБА_1 /т.1 а.с.49/.

Таким чином, наявні в матеріалах справи письмові докази спростовують посилання сторони позивача ОСОБА_1 щодо того, що сімейні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 були відновлені майже відразу після розлучення, в червні 2012 року. Оскільки в жовтні, а саме 23.10.2012 року за позовом ОСОБА_1 судом прийнято рішення, і вказаний документ є належним доказом, який свідчить про надання суду в ході розгляду даної справи недостовірної інформації саме позивачем ОСОБА_1

З Довідки (витяг з домової книги про склад сім'ї і прописку) №556 від 26.01.2016 року, виданої КП «Кодимакомунсервіс», вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1, прописані та проживають: власник ОСОБА_1 з 21.02.2001 р.; син ОСОБА_2 з 26.12.2003 року; чоловік ОСОБА_11 з 21.10.2005 року; ОСОБА_16 з 30.09.2014 року /т. 3 а.с.101/.

З довідки №2493 від 14.04.2016 року, виданої ОСОБА_4 Кодимською міською радою, вбачається, що його батько ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року /т.3 а.с.111/.

В ході судового розгляду справи судом допитано свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23

В судовому засіданні 04.12.2018 року свідок ОСОБА_20 пояснила, що ОСОБА_11 як і ОСОБА_2 знає з 2006 року, так як працювала головним бухгалтером у ОСОБА_11 Свідок ОСОБА_24 зазначила, що ОСОБА_11 з 2006 року жив в м. Кодима. Останні роки не жив з ОСОБА_1, вони ділили майно та вона жила в м. Одесі. ОСОБА_11 виглядав охайно, хворів, не пив, їздив на білому мерседесі. На підприємстві часом були труднощі, однак заборгованості не було ніякого виду. В Одесу їздив на вихідні, жив в своєму будинку на вул. Тролейбусній, там жила ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_19, допитана в судовому засіданні 04.12.2018 року, суду пояснила, що працювала з ОСОБА_11 з 1999 року та після декретної відпустки з 2013 року до моменту смерті. ОСОБА_11, який жив в АДРЕСА_1, тяжких хвороб не мав, свідку відомо, що спадкодавець просив гроші у колеги по бізнесу Лазаренка. ОСОБА_1 свідок не знає, ОСОБА_2 бачила. Свідок ОСОБА_19 зазначила, що ОСОБА_11 після 2011 року представляв як дружину завжди одну жінку - ОСОБА_25, їздив з нею до м. Москви. Своїх батьків ОСОБА_11 поважав, їздив до них на свій день народження. Завжди казав, що ОСОБА_4 його єдиний спадкоємець. За три дні до смерті був адекватний, спілкувався зі свідком по телефону.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що ОСОБА_11 знала з 2001 року, його сина ОСОБА_4 знає давно та з 2016 року працює у нього технологом. Спадкодавця ОСОБА_11 свідок ОСОБА_18 останній раз бачила за тиждень до смерті на базарі в м. Кодимі. Свідок зазначила, що знає, що ОСОБА_11 жив один, був розлучений, у нього була інша жінка. На вихідні їздив в м. Одесу. У нього була «Волга» та іномарка, завжди дуже охайний та веселий чоловік був, не хворів, була нормальна поведінка у нього, планував налагодити виробництво в м. Одесі. В 2002 році свідок ОСОБА_18 бачила ОСОБА_7 та знає, що кожний рік ОСОБА_11 їздив до батьків.

В судовому засіданні 04.12.2018 року свідок ОСОБА_17 пояснив, що знав ОСОБА_11 з 2000 року, коли ОСОБА_11 запропонував йому роботу. Спочатку будували млин, потім в 2009 році запустили млин та займались поставками товарів по селах. Свідок ОСОБА_17 зазначив, що будував у ОСОБА_11 в м. Кодимі гараж. В 2014 році ОСОБА_11 їздив в Москву, свідок залишався на роботі на млині. Останній час ОСОБА_11 говорив, що болить голова. ОСОБА_2 свідок бачив в ковбасному цеху і ОСОБА_11 позичав гроші на машину, щоб купити ОСОБА_2 грузовий мерседес, щоб возити товар. Свідок ОСОБА_17 сказав, що працював у ОСОБА_11 до його смерті. Про особисте життя ОСОБА_11 нічого не розповідав, жив в м. Кодимі в будинку на другому поверсі, був дуже охайний, з ним було приємно працювати, їздив за кермом в м. Одесу та м. Москву.

Свідок ОСОБА_26, допитана в судовому засіданні 06.12.2018 року, суду пояснила, що ОСОБА_2 знає більше 20 років, хрестила ОСОБА_2, коли йому було 10 років. Свідок зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 мали проблеми в стосунках протягом двох років - за рік до розлучення та після, а потім знову зійшлися та продовжували жити однією сім'єю в цивільному шлюбі. Розлучились через те, що у ОСОБА_11 були інші жінки. ОСОБА_11 займався бізнесом разом з ОСОБА_2 Свідок ОСОБА_26 приїжджала до них на море, ОСОБА_11 тоді погано себе почував, хворів морально. Він лікувався восени 2015 року в м. Вінниці, АДРЕСА_6, були нервові зриви, тривожний стан, боявся. При її знаходженні в м. Одесі не спілкувався, поїв та пішов до іншої кімнати, лікувався в лікарні. Свідок ОСОБА_26 зазначила, що не може сказати, що ОСОБА_11 перебував у безпорадному стані. Потім ОСОБА_1 говорила, що він застрелився в м. Кодимі. ОСОБА_11 проживав в м. Кодимі, мав намір продати там бізнес та переїхати в м. Одесу, планував вести бізнес з ОСОБА_2 ОСОБА_4 працював у ОСОБА_11 влітку 2015 року, потім поїхав до себе додому в м. Білу Церкву.

Допитана в судовому засіданні 06.12.2018 року свідок ОСОБА_22 пояснила, що ОСОБА_2 знає 25 років, так само і ОСОБА_11, батьків ОСОБА_11 побачила, коли він помер, сина ОСОБА_4 бачила. Познайомилися свідок з ОСОБА_1 та ОСОБА_11, коли вони були сім'єю, потім рік чи більше вони були в розводі, по слухам через те, що чоловік загуляв, потім знову зійшлися. ОСОБА_11 жив в м. Кодимі в квартирі, їздив до м. Одеси, останній рік жив в м. Одесі, захворів, лежав в лікарнях. По ньому було видно, що хвора людина, лежав, не хотів ні з ким говорити. При цьому свідок ОСОБА_22 зазначила, що не може сказати, що ОСОБА_11 був у безпорадному стані.

В судовому засіданні 06.12.2018 року свідок ОСОБА_23 пояснив, що підтримує дружні стосунки з ОСОБА_1 з 1990-х років, так само як і з ОСОБА_11 Свідок ОСОБА_23 зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 розвелися, потім проживали разом. ОСОБА_11 хворів з 2014 по 2015 рік, казав, що йому погано. В 2014 році постріляв всю обойму з пістолета в стелю. Влітку 2015 року приїжджав на море. ОСОБА_11 говорив, що м. Кодима йому не підходить, на вихідні їздив до м. Одеси. Після 2012 року було тяжко з бізнесом. В 2014 році ОСОБА_11 був у лікарні рази три в середньому по 2 тижні. При цьому свідок ОСОБА_23 зауважив, що ОСОБА_11 не був в безпорадному стані.

Таким чином, допитані в судовому засіданні свідки підтвердили обставини щодо того, що до розлучення та після розлучення з ОСОБА_1 спадкодавець ОСОБА_11 проживав в м. Кодима, приїжджаючи до м. Одеси на вихідні. Деякі свідки зазначили, що ОСОБА_11 перебував в морально пригніченому стані, однак обставини щодо перебування ОСОБА_11 в безпорадному стані свідки, допитані як за клопотанням сторони ОСОБА_11, так і за клопотанням сторони ОСОБА_1, не підтвердили так само, як і не підтвердили факт проживання однією сім'єю позивачів ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_11 протягом останніх п'яти років до його смерті.

До показань свідків зі сторони ОСОБА_1 щодо того, що спадкодавець ОСОБА_11 проживав однією сім'єю з ОСОБА_1 та кілька разів перебував на лікуванні суд ставиться критично, оскільки вказані обставини не підтверджені іншими належними та допустимими доказами та суперечать дослідженими матеріалами справи, в тому числі і судовими рішеннями щодо розлучення, поділу майна та стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї тощо.

Стороною ОСОБА_1 на підтвердження того, що вони протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували, надавали іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, крім показань свідків не надано належних та допустимих доказів в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Більш того, факт проживання ОСОБА_2 з спадкодавцем ОСОБА_11 не підтверджують навіть свідки зі сторони позивачів ОСОБА_2, які також заперечували перебування ОСОБА_11 у безпорадному стані.

При цьому суд зазначає, що до четвертої черги спадкоємців відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України відносяться особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Тобто, щоб мати право на спадкування у четверту чергу позивачі ОСОБА_2 повинні були проживати однією сім'єю з спадкодавцем ОСОБА_11 з 10.12.2010 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Однак вказані обставини не підтверджені в ході судового розгляду справи, спростовуються наявними в справі письмовими доказами та показами свідків, а також поясненнями самих позивачів ОСОБА_2.

В судовому засіданні надаючи суду пояснення позивач ОСОБА_1 зазначила, що вони з ОСОБА_11 розлучилися на два роки, потім знову почали жити разом. При цьому зазначила, що в лікарню ОСОБА_11 відвіз його колега ОСОБА_15 і ніхто про це не знав, так як ОСОБА_15 не хотів говорити ОСОБА_1 про хворобу ОСОБА_11 Після лікарні все було добре, ОСОБА_11 говорив, що не хоче їздити в м. Кодиму, хотів продати бізнес. В робочі дні ОСОБА_11 їздив в м. Кодиму, на вихідних жив в м. Одесі. В 2013 та 2014 роках ОСОБА_1 навідували його в лікарні.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив суду, що вважає ОСОБА_11 батьком, з ним спілкувався та радився. При цьому позивач ОСОБА_2 вказав, що за адресою: АДРЕСА_4, проживав з 2013 року до кінця 2015 року, а до того часу проживав з колишньою дружиною на АДРЕСА_7, також в с. Прилиманське. На теперішній час позивач перебуває в шлюбі та має сина і доньку двох з половиною років, а також дочку 13 років. Також позивач ОСОБА_2 зазначив, що бачить, що по закону батьки та син ОСОБА_11 є спадкоємцями.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання їх спадкоємцями четвертої черги, оскільки стороною ОСОБА_2 не доведено проживання позивачів з спадкодавцем ОСОБА_11 протягом п'яти років до його смерті, в зв'язку з чим також не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_2 щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування.

Щодо позовних вимог Крісанових суд зазначає, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_11, вчасно звернувшись до нотаріальної контори після смерті спадкодавця ОСОБА_11, не отримали письмової відповіді від нотаріуса щодо їх звернення.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, суд погоджується з позицією сторони позивачів ОСОБА_2 щодо того, що оскільки законодавством України визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину та позивачами ОСОБА_7 не обґрунтовано підстав звернення до суду до отримання відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 належить відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені, а також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки заявлені передчасно, так як з матеріалів справи не вбачається порушення прав позивачів ОСОБА_7.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 206, 263-265, 274-279, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1224, 1258, 1259, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_6 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_3), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4, місце проживання: АДРЕСА_8), ОСОБА_7 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_3) про встановлення фактів та визнання права на спадкування разом зі спадкоємцями іншої черги - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4, місце проживання: АДРЕСА_8), ОСОБА_6 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_3), ОСОБА_7 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_3) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_1), третя особа - державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області Налдіна Надія Миколаївна (місце знаходження: Одеська обл., м. Кодима, вул. Леніна, 22), про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено 16.01.2019 року.

Суддя Васильків О. В.