Суддя Матвієвська Г. В.
Справа № 644/5372/17
Провадження № 2/644/399/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді - Матвієвської Г.В.,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1, представника позивачів ОСОБА_2, позивачів : ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз», третя особа : Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про зобовязання забезпечити та встановити споживачам індивідуальні вузли обліку природного газу у порядку захисту прав споживачів, -

встановив:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз», третя особа : Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про зобовязання забезпечити та встановити споживачам індивідуальні вузли обліку природного газу у порядку захисту прав споживачів. Просять визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право на забезпечення індивідуальними (квартирними) безкоштовними вузлами обліку газу за рахунок Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз»; зобовязати Публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз» в термін до 01.01.2018 року здійснити за власний рахунок забезпечення та установку індивідуальних (квартирних) газових лічильників споживачам ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як побутовим споживачам, що проживають в будинку за адресою : 61115 м.Харків, пр.. Олександрівський, б.79.

В судовому засіданні позивачі та представник позивачів позов підтримали, просили його задовольнити. Свої вимоги обґрунтували тими обставинами, що вони є побутовими споживачами послуг відповідача, на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 року № 2498 між ними та ПАТ «Харківміськгаз» було укладено Типовий договір постачання природного газу, який опублікований в газеті « Слобідський край» № 156 від 31.12.2015 року, такий договір є договором приєднання. На підставі укладеного договору розподілу природного газу, згідно з розділом 1 ст.3 п.6 Кодексу газорозподільних систем ( «Кодекс ГРС»), Оператор ГРМ присвоїв Споживачам персональні ЕІС субєктів ринку природного газу, що підтверджує факт укладення договору (акцептування договору). Доказом факту приєднання Споживачів до Типового договору є споживання ними газу і оплати рахунків за спожитий газ. Таким чином, права і обовязки сторін договору виникли з моменту його укладення, тобто з 31 грудня 2015 року.

Позивачі, посилаючись на положення Кодексу ГРС, в якому мова йде про облік фактичного споживання природного газу, в п. 5 розділу VI "Порядок фактичного розподілу (споживання) природного газу", п. З гл. 4 розділу ІХ та ін. - Фактичний - це той, який представляє собою факт, дійсний, справжній, існуючий на ділі, вважають, що фактичну величину не обчислюють за формулою, фактично спожитий природний газ можна визначити тільки при установці індивідуальних вузлів обліку природного газу.

Позивачі стверджують, що встановлення загальнобудинкового вузлу обліку природного газу ставить їх, як побутових споживачів в нерівні умови і не може визначити фактичне споживання природного газу в кожній квартирі окремо, тому на загальних зборах співвласників будинку 79 по пр. Олександрівському м. Харкова було одноголосно прийнято рішення звернутися до Оператора ГРМ з колективною заявою про забезпечення та встановлення індивідуальних вузлів обліку газу за рахунок ПАТ «Харківміськгаз», на підставі ст. 6 закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Заяву Споживачів газу їх будинку було зареєстровано в ПАТ "Харківміськгаз" 14.09.2016 р. вх. № K3-2391.

Крім цієї заяви, на адресу Оператора ГРМ ними були направлені численні як колективні, так і індивідуальні заяви з вимогою встановити Споживачам вказаного будинку індивідуальні вузли обліку природного газу. У відповідях на них містилися лише відписки з викривленням змісту положень підзаконного акту - Кодексу ГРС, а на трьох комісіях Оператора ГРМ, які розглядали це питання, представники ПАТ "Харківміськгаз" в ультимативній формі відмовляли підкорятися законодавству України.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на План розвитку на 2016-2025 роки / Інвестиційна програма ПАТ «Харківміськгаз» газорозподільного підприємства на 206 рік ( І розділ), схвалений ПостановоюНКРЕКП № 2352 від 22.12.2016 року, затверджений Головою правління ПАТ «Харківміськгаз» ( без дати), яким не передбачено встановлення вказаним споживачам вузлів обліку газу за рахунок Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз», на відсутність взагалі такого обовязку відповідача та на відсутність коштів для вирішення таких питань, наголошено на праві позивачів за власний кошт становити у квартирах індивідуальні лічильники газу.

Представник третьої особи надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що на виконання вимог Закону України « Про забезпечення комерційного обліку природного газу» до затвердженого Плану розвитку ПАТ «Харківміськгаз» на 2016 2025 роки включені витрати на встановлення загально будинкового лічильника газу для будинку за адресою м.Харків, проспект Олександрівський, 79; встановлення індивідуальних лічильників передбачено лише там, де не заплановано встановлення будинкових лічильників природного газу, проте побутовий споживач може встановити лічильник газу за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі, за власні кошти або за рахунок коштів, зокрема , місцевого бюджету, при цьому, роботи з встановлення вузлів обліку природного газу відносяться до конкурентного ринку та можуть виконуватися будь-якими субєктами господарювання, які мають відповідний дозвіл на виконання цих робіт. Представник третьої особи просить розглядати справу без участі представника НКРЕКП.

Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, бо знаходить заявлені позовні вимоги обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

Так, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, передбачені у тому числі й статтею 6 Закону № 3533-VI. Саме на відповідача покладений обов'язок встановлення лічильників газу, тому він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт. Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники споживачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. Обраний позивачами спосіб захисту їхніх прав відповідає вимогам статей 15, 16 ЦК України, оскільки способом захисту права є: визнання права; припинення дії, яка порушує право.

Позивачі мають право на встановлення індивідуальних лічильників, що забезпечить оплату кожним з них саме того об'єму газу, який спожито, таке право не визнається відповідачем, тому потребує судового захисту.

Судом встановлено, що позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5 проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, та є споживачами з отримання природного газу за вказаною адресою; проживають відповідно у квартирах : ОСОБА_2 ( кв.8), ОСОБА_7 (кв.3), ОСОБА_8( кв.7), ОСОБА_9 ( кв.15), ОСОБА_10 (кв.28), ОСОБА_3 (кв.34), ОСОБА_11 (кв.43), ОСОБА_12 (кв.45), ОСОБА_4 ( кв.51), ОСОБА_5 (кв.52).

Відповідно до рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1174 від 02.04.2015 року та рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2284 від 08.09.2015 року ( т.2 а.с. 12) видано ліцензію ПАТ «Харківміськгаз» на господарську діяльність з розподілу природного газу на території м. Харкова, між позивачами та відповідачем укладено 30.09.2016 року публічний договір розподілу природного газу, який є договором приєднання, відповідач постачав природний газ позивачам, які регулярно оплачували рахунки за надані послуги з газопостачання. Відповідно до вказаного договору, ПАТ «Харківміськгаз» - є Оператором ГРМ, договір регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам ( їх постачальникам), до обєктів споживачів. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України « Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2494.

Загальними зборами співвласників будинку 79 по пр. Олександрівському м. Харкова 04.09.2016 року було одноголосно прийнято рішення звернутися до Оператора ГРМ з колективною заявою про забезпечення та встановлення індивідуальних вузлів обліку газу за рахунок ПАТ «Харківміськгаз», на підставі ст. 6 закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Заяву Споживачів газу їх будинку було зареєстровано в ПАТ "Харківміськгаз" 14.09.2016 р. вх. № K3-2391. Крім цієї заяви, на адресу Оператора ГРМ ними були направлені численні як колективні, так і індивідуальні заяви з вимогою встановити Споживачам вказаного будинку індивідуальні вузли обліку природного газу. На трьох комісіях Оператора ГРМ, які розглядали це питання, представники ПАТ "Харківміськгаз" відмовляли споживачам. ( т.1 а.с. 48-95)

Харківська міська рада звернулася до Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України та ПАТ «Харківміськгаз» щодо невідкладного розгляду проекту Закону України « Про внесення змін до Закону України « Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу ( реєстраційний № 5722 від 27.01.2017 року), що мешканці міста відмовляються від встановлення приладів газу на весь багатоквартирний будинок, вимагають соціальної справедливості.

Відповідач , протягом 4 кварталу 2016 року, неодноразово складав акти про відмову споживачів встановити загальнобудинковий лічильник газу.

На вказані звернення позивачів про забезпечення та встановлення індивідуальних вузлів обліку газу за рахунок ПАТ «Харківміськгаз», відповідач надавав відповіді, у яких зазначив, що не передбачено фінансування робіт зі встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку , та повідомив, що згідно Плану розвитку газорозподільної системи ( інвестиційна програма на 2016 рік) за адресою : пр.-т Олександрівський,79, заплановано встановлення будинкового вузла обліку та з 02.09.2016 року фактичний обєм спожитого природного газу по особовим рахункам споживачів за вказаною адресою визначається за граничними обємами споживання природного газу на підставі акту про порушення ( т.1 а.с. 74-93).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1023-XII держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який був чинним на час звернення позивачів до суду з цим позовом та розгляду справи в судах, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV, у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1875-IV державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом № 3533-VI.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Судом встановлено, що ПАТ «Харківміськгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)

Судом встановлено, що позивачі є споживачами природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об'єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Судом встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов'язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов'язки споживача» та розділом VІ «Права і обов'язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Харківміськгаз» взяло на себе зобов'язання постачати природний газ споживачам в необхідних об'ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов'язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послугвід 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - в термін, встановлений законом.

Доводи представника відповідача, щодо відсутності фінансів для таких робіт та про непередбаченість Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Харківміськгаз» на 2016-2025 роки вказаних робіт з встановлення індивідуальних лічильників за вказаною адресою, щодо пропозиції позивачам встановити індивідуальні лічильники за власний рахунок, не звільняють ПАТ « Харківміськгаз» від обов'язку встановити індивідуальні лічильники позивачам, зважаючи, що тарифи формуються уповноваженим органом і споживачі природного газу позбавлені можливості впливати на прийняте рішення щодо визначення тарифу та його складових. Також, доводи представника відповідача, що Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджено встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу згідно з Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ « Харківміськгаз» на 2016-2025 роки, у якому встановлення будинкового вузла обліку газу за адресою: проспект Олександрівський,79 у м.Харкові визнано доцільним, суд вважає такими, що не звільняють його від обов'язку встановити індивідуальні лічильники позивачам.

Зважаючи, що позивачі виконували обов'язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, суд вважає, що вимоги статті 6 Закону № 3533-VI мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Ці вимоги зобов'язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року, а (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)

Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону № 1023-XII, статті 2 Закону № 1875-IV волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення вимог позивачів буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об'єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд керується частиною першою статті 3 Закону № 3533-VI, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача покладений обов'язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов'язку на споживачів є неправомірним. Отже, судом встановлено, що відповідач не вживав жодних заходів для фінансування таких робіт за рахунок будь-якого бюджету.

Обраний позивачами спосіб захисту суд вважає таким, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України.

Суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, при цьому враховує правову позицію Великої Плати Верховного Суду по справі № 214/2435/17; провадження № 14-347 цс18.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-83, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз», третя особа : Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про зобовязання забезпечити та встановити споживачам індивідуальні вузли обліку природного газу у порядку захисту прав споживачів, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що проживають в будинку за адресою : м.Харків, проспект Олександрівський, будинок 79, право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз».

Визнати, що Публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз» відповідно до статті 6 Закону України « Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобовязано за свій рахунок у терміни, встановлені законом, здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам ОСОБА_2 ( кв.8), ОСОБА_7 (кв.3), ОСОБА_8( кв.7), ОСОБА_9 ( кв.15), ОСОБА_10 (кв.28), ОСОБА_3 (кв.34), ОСОБА_11 (кв.43), ОСОБА_12 (кв.45), ОСОБА_4 ( кв.51), ОСОБА_5 (кв.52) , які проживають у вказаних квартирах в будинку за адресою : м.Харків, проспект Олександрівський, будинок 79.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.04.2019 року

Суддя: Г. В. Матвієвська