ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/746/19 Справа № 202/763/17 Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сім'єю та розподіл майна, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю та розподіл майна, мотивуючи його тим, що з жовтня 2011 року по 18 грудня 2016 року він та ОСОБА_1 проживали однією сім'єю без укладання шлюбу у АДРЕСА_1, за час проживання однією сім'єю вели спільне господарство, мали сумісний бюджет, сумісними силами та за сумісні кошти зробили ремонт у квартирі ОСОБА_1, придбали побутову техніку.

Вказував, що 09 серпня 2012 року вони вирішили придбати в кредит автомобіль марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, реєстраційний номер НОМЕР_1, в зв'язку із чим між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір на купівлю автотранспортних засобів №085АІ1 від 08 вересня 2012 року, в якому він виступив поручителем зобов'язань ОСОБА_1 для укладання договору кредиту на купівлю вищезазначеного транспортного засобу, вони подали сумісну нотаріально завірену заяву від 09 серпня 2012 року, в якій було зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають однією сім'єю без укладання шлюбу, також в ній було зазначено, що рухоме майно, яке передається під заставу, є спільною власністю сторін як таке, що набувалося (а саме купувалося) у період спільного проживання.

Зазначав, що кредитний договір був погашений ними достроково у 2015 році, а реєстрація права власності на придбаний автомобіль була оформлена на ОСОБА_1, втім останній час між сторонами постійно виникали сварки, ОСОБА_1 погрожувала йому, що не пустить до дому та 18 грудня 2016 року, коли він повернувся з роботи, виникла сварка, і відповідач викликала поліцію, в зв'язку із чим на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.1732 КУпАП.

Посилаючись на те, що 20 грудня 2016 року він викликав поліцію та ОСОБА_1 віддала його особисті речі, а з 18 грудня 2016 року вони перестали проживати однією сім'єю, а тому просив суд ухвалити рішення, яким встановити юридичний факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім'єю жінки та чоловіка без укладання шлюбу з жовтня 2011 року по грудень 2016 року та поділити сумісне майно, придбане під час проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу, виділивши ОСОБА_1 в натурі автомобіль марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, реєстраційний номер НОМЕР_1, стягнувши при цьому з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в рахунок компенсації частини вищезазначеного транспортного засобу у розмірі 125.595 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 жовтня 2011 року по 01 грудня 2016 року.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив та не з'ясував обставини по даній справі, зазначала, що відсутні докази веденні спільного господарства необхідні для встановлення факту спільного проживання.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 09 серпня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., ОСОБА_2 повідомив, що проживає однією сім'єю без укладання шлюбу з ОСОБА_1 та дає їй свою згоду на одержання кредиту у будь-якій установі банку ПАТ «Укрсоцбанк», укладання та підписання договору застави транспортного засобу - автомобіля марки FIAT, модель QUBO, тип легковий універсал-В, 2012 р/в, реєстраційний номер НОМЕР_1. Рухоме майно, що передається під заставу є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як таке, що набувалося (а саме - купувалося) у період спільного проживання.

Відповідач ОСОБА_1 у вищезазначеній заяві своїм підписом підтвердила, що проживає без укладання шлюбу однією сім'єю з ОСОБА_2 та надала останньому свою згоду на укладання та підписання договору поруки з ПАТ «Укрсоцбанк» (т.1 а.с.8).

Також 18 грудня 2016 року відносно позивача ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА №252877, відповідно до якого 18 грудня 2016 року о 22 год.30 хв. У м.Дніпро АДРЕСА_2 ОСОБА_2 погрожував фізичною розправою, ображав нецензурною лайкою ОСОБА_1, яка є його співмешканкою, чим вчинив психологічне насильство, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.1732 КУпАП (а.с.7).

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Разом із цим, закриваючи провадження Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська посилався на пояснення ОСОБА_1, відповідно до яких остання у суді заперечила факт застосування відносно неї фізичного чи психологічного насильства зі сторони ОСОБА_2 та повідомила, що претензій до нього не має. Будь-яких заперечень про те, що ОСОБА_2 не є її співмешканцем ОСОБА_1 не надавала.

Факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 також підтвердився показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які у судовому засіданні також підтримали факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім'єю.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт проживання сторін однією сім'єю є доведеним належними та допустимими доказами, а тому вважав за необхідне встановити його.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині виходячи з наступного.

Пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки, відсутність перебування цих осіб в іншому шлюбі.

Відповідно до частини першої статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

За приписами частини 2 статті 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Тобто, виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

За приписами ч.2 сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі викладених норм права та досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову у зв'язку з доведенням ОСОБА_2 факту його проживання із ОСОБА_1 однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу в періоди з 01 жовтня 2011 року по 01 грудня 2016 року та доводи приведені в апеляційній скарзі цього висновку не спростовують.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі не зазначала, що не проживала у спірний період разом з ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спірний автомобіль вона придбала за свої власні кошти не може слугувати підставою для скасування рішення та відмови у встановленні факту саме проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для визнання факту спільного проживання її та ОСОБА_2 однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу, до уваги не приймаються оскільки вони зводяться до іншого тлумачення норм матеріального права, ніж допущене судом та до переоцінки доказів, а на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.