ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/1492/16-ц Головуючий в 1 інстанції Кузьміна О.І.
Номер провадження 22-ц/819/61/19 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.

суддів Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Прушинська О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 03 листопада 2015 року у складі судді Кузьміної О.І. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», правонаступником якого ПАТ «МТБ Банк», звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтуваннях заявлених вимог позивач послався на те, що 29.04.2008р. між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 115 757,50 дол.США, з яких на споживчі потреби 100 000 дол.США та 15 757,50 дол.США на виплату страхових платежів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за фактичний період користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком погашення до 28 квітня 2023 року включно.

Оскільки позичальник належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 29.04.2008р. не виконує, позивач просив стягнути з позичальника кредитну заборгованість станом на 09.09.2015р. в сумі 51 959,66 дол.США та 35 378,50 грн.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 03 листопада 2015 року позов задоволено, в резолютивній частині якого ухвалою того ж суду від 23 грудня 2015р. виправлено помилку, вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором від 29.04.2008р. в сумі 51 969,66 дол.США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 47 876,54 дол.США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 4 083,12 дол.США, пені по простроченим платежам станом на 09.09.2015р. в сумі 29 007,86 грн та заборгованості по штрафу в сумі 6 370,64 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Марфін Банк» заперечує її доводи, просить залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

За визначенням п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом положень ст.ст. 526, 530, 610 та ч.1 ст. 612 цього Кодексу, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання - є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 29 квітня 2008 року між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №01280/RX, відповідно до п. 1.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії, шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок грошові кошти, у загальному розмірі 115 757,50 доларів США (з яких 100 000,00 доларів США - на споживчі потреби, 15 757,50 доларів США - на виплату страхових платежів), а позичальник зобов'язався повернути борг частинами у строк до 28 квітня 2023 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 11,9% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, сплатити у момент надання кредиту комісію в сумі 505,00 грн.

Сторони обумовили, що видача коштів за договором відбувається на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від позичальника, які є невід'ємними частинами договору.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.2.1 договору, банк відкрив позичальнику рахунки: для погашення заборгованості позичальником за договором: №9261840 та №9261 - для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості; для надання та обслуговування кредиту позичальника: НОМЕР_1 - позичковий рахунок;НОМЕР_2 - рахунок по процентам.

Згідно п.1.2.2 договору банк відкрив позичальнику поточний/картковий рахунок НОМЕР_3. ( а.с.5-7; 154-155 т.1)

Крім того, на підставі укладеного сторонами договору банківського рахунку від 30.04.2008р. ОСОБА_2 відкритий поточний рахунок клієнта № 23590840 за використанням якого здійснюється розрахунково - касове обслуговування. (а.с.142-144 т.1)

З наявних в матеріалах справи виписки поточного рахунку позичальника вбачається, що Банк на виконання наведених умов договору перерахував на поточний рахунок позичальника № 23590840 кредитні кошти на загальну суму 100 000 дол.США, із яких: 30.04.2008р. перераховано 500 дол.США; 16.05.2008р. - 80 000 дол.США та 18.06.2008р. 19 500 дол. США.

4 серпня 2008р. сума 19500 дол.США перерахована на погашення кредиту. (а.с.144 т.1)

Як вбачається із виписки за особовим рахунком позичальника у період із 29.04.2008р. по 17.11.2015р. кредитні кошти трьома платіжками зараховувались на поточний рахунок позичальника, у тому числі і сума 19 500 дол.США зарахована 18.06.2008р. із зазначенням особового рахунку № 23590840. (а.с.82. т.1)

Ця ж сума була списана із рахунку позичальника на погашення кредиту 13.08.2008р.

За змістом звернення позичальника ОСОБА_2, викладених у письмовій заяві від 20.01.2015р.; 19.05.2015р., та від 3.09.2015р. останній стверджував факт отримання кредиту в розмірі 100 000 дол.США та звертав увагу кредитора на виконання ним кредитного зобов'язання у період часу із 2008р. по грудень 2014р. (а.с.160,162, 164 т.1)

Позивач не заперечував того факту, що зазначена сума не була виплачена позичальнику у вигляді готівкових коштів, тоді як рух вказаної суми позики як прибуток та відрахування на погашення кредитної заборгованості відображений у виписці за поточним рахунком позичальника. (а.с. 182 т.1)

Крім того, у висновку економічної експертизи від 07.04.2017р. відсутні стверджувальні висновки щодо документального підтвердження факту відсутності перерахування спірної суми на поточний рахунок позичальника. Натомість експертом досліджені надані кредитором виписки по кредитному рахунку на підставі яких експерт дійшов висновку про правильність визначеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним зобов'язанням ОСОБА_2 згідно кредитного договору від 29.04.2008р.

Не спростовують висновок суду щодо отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 19 500 дол. США заперечення позичальника, викладені у доводах апеляційної скарги, оскільки термін визначений умовами договору, як «надання кредиту» передбачає дії сторін договору, спрямовані на виконання ними зобов'язань із застосування механізму погодженого умовами цього договору.

У п.1.1 кредитного договору, сторони погодили механізм надання кредиту шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника у Банку, що є більш широким поняттям та не є тотожним за своїм значенням поняттю «видача кредиту готівкою».

В ході апеляційного розгляду представник позичальника заперечуючи факт отримання спірної частини кредитних коштів 19 500 дол.США, водночас стверджувала про внесення такої ж суми ОСОБА_2 на погашення через касу Банку фактично отриманої і визнаної ним суми кредиту в розмірі 80 500 дол.США.

Проте документального підтвердження здійснення такої касової операції позичальник не надав і на наявність такого письмового доказу щодо вчинення такої дії не посилався.

Той факт, що позичальник спірної суми у готівковій формі не отримав, тоді як ця ж сума була перерахована на поточний рахунок позичальника у безготівковому порядку не заперечує висновок суду щодо розміру суми отриманого відповідачем кредиту та обов'язку позичальника її повернути із дотриманням встановленого договором порядку та строку.

Умовами кредитного договору визначено, що погашення заборгованості повинно здійснюватися позичальником щомісячно, відповідно до погодженого графіку, в період сплати з 26 по останнє число кожного місяця.

Щомісячний платіж має становити 555,56 дол.США, починаючи із 31.05.2008р. по 28.04.2023р. (а.с.8-9)

Відповідно до п.2.2.5 позичальник доручає банку списувати кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту, у національній валюті, у тому числі з рахунку НОМЕР_3 у межах сум, що підлягають сплаті Банку за даним договором, при настанні термінів платежів (здійснювати договірне списання). Списання проводиться відповідно до встановленого законодавством порядку, при цьому оформлюється меморіальний ордер.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості позичальник здійснив 5.06.2014р. (т.2 а.с. 13-48)

За зверненням позичальника, кредитором прийнято рішення про реструктуризацію боргу із пролонгацією дії кредитного договору на 12 місяців до 26.04.2024р., у тому числі встановлений пільговий період із встановленням зменшеної відсоткової ставки за користування кредитом та зменшенням місячного платежу до 230 дол.США.

Зазначене рішення відповідач отримав 06.08.2015р., проте у встановлений тридцятиденний строк умови реструктуризації не виконав, та витребувану суму боргу не повернув. (т.1 а.с. 12).

Сторони визнали, що реструктуризація кредитного боргу не здійснювалась.

Із позовною заявою про дострокове стягнення кредитної заборгованості позивач звернувся 11.09.2015р. (т.1 а.с.1;4)

Із наданого позивачем письмового розрахунку вбачається, що розмір заборгованості за договором, станом на 09.09.2015 року становить 51959,66 доларів США та 35378, 50 грн., із яких 47876,54 доларів США заборгованість за кредитом; 4083,12 доларів США заборгованість по процентам; 29007,86 грн. заборгованість за пенею; 6370,64 грн - штраф.

Згідно висновку економічної експертизи від 07.04.2017р. підтверджена правильність визначеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним зобов'язанням ОСОБА_2 згідно кредитного договору від 29.04.2008р.(а.с.3-57 т.2)

Враховуючи, що висновки суду про доведеність заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків станом на час звернення із позовом підтверджені належними доказами, слід визнати обґрунтованим висновок суду про їх стягнення.

Неприйнятними є доводи апеляційної скарги щодо нікчемності кредитного договору та безпідставності про стягнення із позичальника комісії в сумі 505 грн при видачі кредиту, оскільки у п.1.1 кредитного договору стягнення комісії не передбачено і у розрахунку відомості про нарахування комісії відсутні.

Також не підлягають задоволенню доводи в частині відсутності у Банку права на надання кредиту у іноземній валюті, оскільки в матеріалах справі наявні копії Банківської ліцензії, виданої НБУ 05.11.1993р. та дозволу на здійснення банківських операцій у тому числі операцій із залучення та розміщення іноземної валюти.

Разом із тим заслуговують на увагу доводи у частині стягнення витребуваної позивачем суми неустойки у вигляді пені та штрафу.

Цивільна - правова відповідальність - це покладання на порушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обв'язку новим чи у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладання на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно - правової відповідальності має місце у тому числі і у стягненні неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у випадку порушення зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках до суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках до суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Розглядаючи питання правомірності стягнення всіх заявлених позивачем сум, апеляційний суд звертає увагу, що пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених договором, він має сплатити Кредитору пеню у розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не менше 20 грн за кожний прострочений платіж за кожним окремим зобов'язанням.

Згідно п.4.2 договору, за кожний випадок порушення позичальником на строк більше 60 календарних днів зобов'язань по поверненню кредиту, сплати відсотків та комісії, встановлених п.1.1 договору, позичальник зобов'язується сплатити штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Суд враховує, що штраф і пеня за наведеними умовами договору є одним видом цивільно - правової відповідальності позичальника за наявності єдиної підстави, а саме, порушення позичальником виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, що у відповідності до ст. 549 ЦК України, вказує на недотримання закріплених у ст. 61 Конституції України заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015р. у справі № 6-2003цс15.

Оскільки законодавством не передбачено подвійної цивільна - правової відповідальності за одне і те саме порушення позовна вимога про стягнення штрафу в сумі 6370,64 грн задоволенню не підлягає, а тому рішення у цій частині належить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 03 листопада 2015 року у частині стягнення неустойки у вигляді штрафу у розмірі 6370,64 грн скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», про стягнення із ОСОБА_2 штрафу у розмірі 6370,64 грн.

Зменшити розмір стягнутих із ОСОБА_2 судових витрат із суми 17 769 грн до 17 594,31 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 18 січня 2019 року.

Головуючий __________ Н.В.Орловська

Судді: __________ О.В.Кутурланова

__________ В.В.Майданік