Головуючий у І інстанції Сердинський В.С.
Провадження №22-ц/824/2947/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «ГАРАНТ», ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Євгенія Анатоліївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ», ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Є.А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

01 листопада 2018 року до суду надійшли заяви від представників відповідачів ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» та ОСОБА_3 - адвокатів Голуба М.В. і Сича О.Ю., про розподіл судових витрат, які обґрунтовані тим, що при ухваленні рішення про відмову в позові судом не вирішено питання про стягнення з позивача на користь відповідачів понесених ними витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2018 року зазначені заяви представників відповідачів були прийняті до розгляду та призначене судове засідання для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

10 грудня 2018 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн. та на користь ОСОБА_3 - судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, позивач ОСОБА_2 в січні 2019 року подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального правата невідповідність висновків суду обставинам справи,просивдодаткове рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволеннізаяв відповідачів про розподіл судових витрат відмовити у повному обсязі.

У відзивах на апеляційну скаргу, що надійшли від представника ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» - Голуба М.В. та представника ОСОБА_3 - Сича О.Ю., останні просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат СичО.Ю. просив апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ», ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Татаринцева Є.А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності.

До закінчення судових дебатів, 23 жовтня 2018 року представниками відповідачів ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 і Сич О.Ю., до суду було подано заяви про надання доказів про витрати на правову допомогу протягом п'яти днів з моменту винесення рішення.

01 листопада 2018 року поштою до суду надійшли заяви представників відповідачів ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» та ОСОБА_3 - Голуба М.В. і Сича О.Ю., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» понесених судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) в розмірі 50 000 грн., та на користь ОСОБА_3 судових витрат в розмірі 28 000 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником відповідача ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» ОСОБА_6 надано: копію договору про надання правничої допомоги від 20 вересня 2016 року; копію ордеру на надання правової допомоги; копію акту прийому-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги від 20 вересня 2016 року, в якому зазначено найменування юридичних послуг, кількість витрачених годин та вартість таких послуг;копію платіжного доручення №88 від 26 жовтня 2018 року про оплату послуг з надання правової допомоги у розмірі 50 000 грн. (а.с.244-248,том 3).

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником відповідача ОСОБА_3 - Сичем О.Ю. надано: копію договору про надання правової допомоги від 19 липня 2018 року; копію додаткового договору №1 від 23 липня 2018 року до договору про надання правової допомоги від 19 липня 2018 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Сичу О.Ю.; копію ордеру на надання правової допомоги; копію акту про обсяг наданої правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги від 19.07.2018 року та додаткового договору №1 від 23.07.2018 року, в якому зазначено найменування юридичних послуг, кількість витрачених годин та вартість таких послуг; копії квитанцій про оплату послуг з надання правової допомоги №22571532 та №22572142 від 26 жовтня 2018 року на загальну суму 28 000 грн. (а.с.4-15, том 4).

Ухвалюючи додаткове рішення про задоволення заяв відповідачів та стягнення з позивача вищевказаних сум, суд першої інстанції виходив з їхньої обґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Наявними в справі письмовими доказами підтверджується, що представниками відповідачів вищенаведені вимоги закону дотримані, оскільки ними до закінчення судових дебатів було зроблено заяву про стягнення витрат за професійну правничу допомогу, а докази про судові витрати ними подано до суду протягом п'яти днів після ухвалення рішення.

Витрати на правову допомогу мають бути документальнопідтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.

Верховний суд у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 127/13154/16-ц зокрема зазначив, що доводи касаційної скарги щодо безпідставності відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, оскільки його представник не залучався ухвалою суду, як особа, яка надає правову допомогу, є необґрунтованими.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду про те, щодо правової допомоги належать консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суду при визначенні розміру компенсації слід ураховувати (а сторонам доводити) співмірність витрат на оплату послуг адвоката із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» п.131).

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником відповідача ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» ОСОБА_6 надано: копію договору про надання правничої допомоги від 20 вересня 2016 року; копію ордеру на надання правової допомоги; копію акту прийому-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги від 20 вересня 2016 року, в якому зазначено найменування юридичних послуг, кількість витрачених годин та вартість таких послуг;копію платіжного доручення №88 від 26 жовтня 2018 року про оплату послуг з надання правової допомоги у розмірі 50 000 грн. (том 3, а.с.244-248).

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником відповідача ОСОБА_3 - Сич О.Ю. надано: копію договору про надання правової допомоги від 19 липня 2018 року; копію додаткового договору №1 від 23 липня 2018 року до договору про надання правової допомоги від 19 липня 2018 року;копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого СичуО.Ю.; копію ордеру на надання правової допомоги; копію акту про обсяг наданої правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги від 19.07.2018 року та додаткового договору №1 від 23.07.2018 року, в якому зазначено найменування юридичних послуг, кількість витрачених годин та вартість таких послуг; копії квитанцій про оплату послуг з надання правової допомоги №22571532 та №22572142 від 26 жовтня 2018 року в загальному розмірі на суму 28 000 грн. (том 4, а.с.4-15).

Враховуючи те, що в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, а відповідачами по справі понесено судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу, що підтверджується наданими ними належними, допустимими та достовірними доказами, неспростованими позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав до задоволення заяв відповідачів та стягнення на їхню користь з позивача понесених ними витрат у визначеному ними розмірі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про непідтвердження витрат на правничу допомогу документально та їхню недоведеність не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Відхиляються і доводи позивача, які викладені в апеляційній скарзі, про безпідставне стягнення з ньоговитрат на правову допомогу з посиланням на недотримання судом визначеного статтею 56 ЦПК України 2004 року порядку допуску до участі у справі представникаГолуба М.В., оскільки факт надання ним правової допомоги ТОВ «Колекторська компанія «ГАРАНТ» на підставі укладеного між ними 20 вересня 2016 року договору, як і факт понесених товариством витрат, підтверджено належними і допустимими доказами.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, а доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки додаткове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення додаткового рішення суду без змін, а скарги ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: