Справа № 510/2255/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2019 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Занфір О.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву.

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянки України - ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ; копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 ; копія протоколу допиту ОСОБА_4 , згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 31.08.2018р.; копія протоколу допиту ОСОБА_5 , згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 31.08.2018р.; копія паспорту ОСОБА_5 ; копія протоколу допиту ОСОБА_5 , згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 31.08.2018р.; копія паспорту ОСОБА_5 ; копія постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2018р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 . помер ОСОБА_3 За життя йому належало право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене спадкове майно. На випадок смерті ОСОБА_3 не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив, помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Так, позивач із померлим не мала родинних відносин, але з 1995р. до дня його смерті вона сумісно із ним проживала однією сім`єю, займалась веденням сумісного господарства, доглядала за спадкодавцем, що підтверджується протоколами допиту ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6. , згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 31.08.2018р. Тобто, позивач, фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. Треба зазначити, що відповідач ОСОБА_2 є сином спадкодавця, тобто спадкоємцем першої черги. Однак, він із заявою про прийняття спадщини до нотаріусу не звертався, на спадщину не претендує та не заперечує проти того щоб позивач оформила її на своє ім`я. Пізніше, позивач звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй в цьому було відмовлено з причин відсутності родинних відносин між ОСОБА_1 та померлим, про що 01.12.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову.

Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого ОСОБА_3 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки ОСОБА_3 помер у 2001 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а позивач фактично прийняла спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті ОСОБА_3 позивач прийняла спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, як спадкоємиця п`ятої черги, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю з 1995р., що підтверджується протоколом допиту ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 31.08.2018р. Інші спадкоємці на спадщину не претендують.

Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, вона не мала змогу оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, із-за відсутності родинних відносин із спадкодавцем, у зв`язку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом, а не до нотаріальної контори.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 524, 529, 531, 548, 549 ЦК Української РСР 1963р., ст. ст. 15, 328, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р., суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається в цілому з житлового будинку літ. А, загальною площею 62,70 кв.м., житловою площею 41,10 кв.м., допоміжною площею 21,60 кв.м., сараїв літ. Б,В,Г, вбиральні літ. Д, огорожі № 1-3, споруди № 4.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Ренійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков