Ухвала

Іменем України

01 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 2-11/11

провадження № 61-5497ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкти оскарження: старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві РибчинськийОлександр Володимирович, начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоцій Богдан Ігорович,

боржник - ОСОБА_7,

розглянув касаційну скаргу старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рибчинського О. В. та начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоція Богдана Ігоровича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року у складі судді Рибака М. А. та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Саліхова В. В., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність та вимогу старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) РибчинськогоО. В. і на бездіяльність керівника Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Гоція Б. І., в якій просила визнати вимогу державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О. В. від 12 вересня 2017 року непрямою дискримінацією і відповідно неправомірною, яка порушує свободи стягувача ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 48382123 з виконання виконавчого листа від 24 липня 2015 року № 2-11/11, виданого Шевченківським районним судом міста Києва; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві РибчинськогоО. В. та такою, внаслідок якої до 22 вересня 2017 року включно не виконано рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 липня 2015 року, виконавчий лист від 24 липня 2015 року № 2-11/11, виданий Шевченківським районним судом м. Києва; визнати з 15 серпня 2016 року неправомірною бездіяльність керівника Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Гоція Б. І. щодо бездіяльності старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О. В. під час виконання виконавчого листа від 24 липня 2015 року № 2-11/11, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, у виконавчому провадженні № 48382123; поновити порушені права та свободи стягувача ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № 48382123 з виконання виконавчого листа від 24 липня 2015 року № 2-11/11, виданого Шевченківським районним судом м. Києва.

В обґрунтування скарги ОСОБА_4 зазначила, що 24 липня 2015 року вона звернулася до Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві із заявою про примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2-11/11, а саме примусове стягнення із ОСОБА_7 на її користь грошових коштів у розмірі 25 000,00 грн.

18 вересня 2015 року вона звернулась із заявою до керівника органу Держаної виконавчої служби, в якій просила надати інформацію про те, чи відкрито виконавче провадження за її заявою від 24 липня 2015 року, проте відповіді на неї не отримала.

Скаржник зазначала, що державний виконавець Рибчинський О. В. безпідставно протягом тривалого строку не проводив всіх необхідних дій щодо своєчасного виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 2-11/11.

Стверджувала, що фактично з 15 серпня 2016 року по 28 вересня 2017 року триває протиправна бездіяльність начальника Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Гоція Б. І. щодо бездіяльності старшого державного виконавця Рибчинського О. В., а з 13 вересня 2017 року і щодо вимоги державного виконавця.

Крім того, вказувала, що державний виконавець Рибчинський О. В. надіслав незаконну вимогу ОСОБА_4 про необхідність подання до ДВС банківського рахунку в гривнях на її ім'я для перерахування коштів на виконання рішення суду, оскільки вимагати такий рахунок він не мав права.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано вимогу старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О. В. від 12 вересня 2017 року у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-11/11, виданого 24 липня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва, неправомірною. Визнано бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О. В. щодо несвоєчасного виконання виконавчого листа № 2-11/11, виданого 24 липня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва, неправомірною. Зобов'язано старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О. В. усунути порушення прав ОСОБА_4 та здійснювати виконавчі дії із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». У задоволенні решти вимог за скаргою ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року скасовано в частині відмови у скарзі ОСОБА_4 Визнано неправомірною бездіяльність керівника Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Гоція Б .І. з 15 серпня 2016 року щодо бездіяльності старшого державного виконавця Рибчинського О. В. Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві при виконанні виконавчого листа від 24 липня 2015 року № 2-11/11 Шевченківського районного суду м. Києва у виконавчому провадженні № 48382123. У решті ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року залишена без змін.

13 березня 2019 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Рибчинський О.В. та начальник Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Гоцій Б.І. звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять указані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження (ВП № 48382123) з виконання виконавчого листа № 2-11/11, виданого 24 липня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва.

Так, постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві) ГречухаО. Я. від 07 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Рибчинського О. В. від 28 жовтня 2015 року накладений арешт на все майно, належне ОСОБА_7, у межах суми стягнення - 25 000,00 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Рибчинського О. В. від 29 січня 2016 року оголошено в розшук майно боржника - автомобіль ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_1.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Рибчинського О. В. від 19 червня 2017 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_7

12 вересня 2017 року старший державний виконавець Рибчинський О. В. звернувся до ОСОБА_4 із вимогою про надання до Відділу державної виконавчої служби рахунку (в гривнях), відкритого на ім'я ОСОБА_4 для перерахування коштів. Крім того повідомляв, що у разі невиконання без поважних причин вимоги, документ буде повернуто без виконання, а кошти будуть перераховані на користь держави.

22 вересня 2017 року ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_4 звернулась до старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О. В. із заявою, в якій повідомляла останньому банківській реквізити ОСОБА_4

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» за письмовою заявою стягувача - фізичної особи стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

Відповідно до частини сьомої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо стягнуті з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця, такі суми зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових сум.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частково задовольняючи скаргуОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого у нескасованій частині погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що державний виконавець Рибчинський О. В. діяв неправомірно, оскільки направив стягувачу вимогу про надання номера банківського рахунку (в гривнях) для перерахування коштів отриманих за результатами виконавчого провадження, тоді як згідно з частиною другою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» спосіб перерахування коштів визначається самим стягувачем за його письмовою заявою.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки в матеріалах справи немає доказів своєчасного та належного виконання виконавчого листа № 2-11/11, виданого 24 липня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва, тому є всі підстави для задоволення вимог скарги ОСОБА_4 про визнання бездіяльності державного виконавця Рибчинського О. В. щодо несвоєчасного виконання виконавчого листа.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог скарги ОСОБА_4 про визнання бездіяльності керівника Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Гоція Б. І. та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення скарги, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що за відсутності доказів контролю зі сторони керівника Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Гоція Б. І. щодо виконання судового рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 2-11/11, є очевидною бездіяльністю останнього, яка в силу вимог закону є неправомірною.

Доводи касаційної скарги про те, що вимога про надання банківського рахунку направлена стягувачу, оскільки в матеріалах виконавчого провадження № 48382123 на той момент була відсутня така інформація чи повідомлення стягувача про бажання отримувати грошові кошти поштовим переказом, Верховний Суд відхиляє з урахуванням того, що вони не виправдовують неправомірний характер дій державного виконавця щодо самостійного визначення способу перерахування коштів отриманих за результатами виконавчого провадження.

Інші наведені у касаційній сказі доводи зводяться до незгоди заявників із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Отже, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанова суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність та вимогу старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві РибчинськогоОлександра Володимировича і бездіяльність начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоція Богдана Ігоровича, за касаційною скаргою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рибчинського О. В. та начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гоція Богдана Ігоровича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик