Дата документу 03.04.2019 Справа № 320/2041/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320-2041/14 Головуючий у 1 інстанції Редько О.В.
Провадження № 22-ц/807/120/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Оригинал» про стягнення заборгованості по кредитному договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ПАТ «БАНК ФОРУМ» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Оригинал» суми боргу за кредитним договором №0103/08/07CL від 17.04.2008 р., відповідно до якого АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «БАНК ФОРУМ», надав ОСОБА_3 кредитні кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії у загальній сумі 169 000 доларів США в межах ліміту кредитування строком по 13.04.2018 р. зі сплатою 13,4% річних за користування кредитними коштами.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що повернення кредиту та погашення процентів за користування кредитними коштами ОСОБА_3, як позичальник, зобов'язалась проводити згідно з умовами кредитного договору, а саме, враховуючи кредитні канікули, зменшувати ліміт кредитування за кредитною лінією щомісячно на 1 380 доларів США, починаючи з травня 2009 року, сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячно не пізніше 20-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитними коштами.

В забезпечення повернення кредитних коштів ОСОБА_3 поручителями у відповідності з укладеними договорами поруки виступили ОСОБА_4 та ТОВ «Оригинал».

Позивач своє зобов'язання за договором виконав: відкрив необхідні рахунки обліку на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності здійснив видачу кредитних коштів шляхом видачі кредитних коштів з поточного рахунку через касу банку.

Позичальник зобов'язався у разі несвоєчасного повного чи часткового неповернення кредитних коштів та несплати процентів, сплатити на вимогу банку штрафні санкції, передбачені розділом 4 кредитного договору.

Однак, у зв'язку з порушенням ОСОБА_3 умов кредитного договору, а саме непогашенням суми основного боргу та процентів, банк на підставі пункту 3.2.2 кредитного договору пред'явив боржнику та поручителям вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за його користування та штрафних санкцій за невиконання умов договору (вимоги №458/1700, №459/1700, №460/1700 від 19.12.2013 року).

Станом на 24.10.2014 р. позичальник порушив умови договору і мав прострочену заборгованість на загальну суму 2 205 428,80 грн, яка складається з: сума заборгованості по кредиту - 1 307 093,12 грн, сума заборгованості по процентам за користування кредитними коштами - 728 065,08 грн., пеня за простроченим кредитом та процентами - 170 270,60 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Оригинал» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 2 205 428,80 грн та судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Оригінал» на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 205 428,80 грн, яка складається з: сума заборгованості по кредиту - 1 307 093,12 грн; сума заборгованості по процентам за користування кредитними коштами - 728 065,08 грн; пеня за простроченим кредитом та процентами - 170 270,60 грн.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Оригінал» на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ» суму судового збору в розмірі 3 654 грн.

Рішення суду вмотивовано тим, що факт укладення договору та отримання відповідачем кредиту підтверджується кредитним договором, а факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань у повному обсязі, а саме не повернення заборгованості по кредиту підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимоги відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано, що сума в кредитному договорі відрізняється від суми, вказаної в позовній заяві та вимогах банку; судом першої інстанції не досліджено, що позивачем пропущено строк позовної давності відносно платежів за період з 03.08.2009 р. по 01.04.2011 р. на загальну суму по тілу кредиту 28 980 доларів США; за період з 23.02.2010 р. по 22.02.2011 р. на загальну суму по процентам у розмірі 20 545,84 доларів США. Крім того, заявник зазначає, що строк позовної давності щодо пені, встановлений законодавством в 1 рік, в даному випадку також сплив.

Відзивів від інших учасників справи до апеляційного суду не надходило.

03 квітня 2019 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. В клопотанні зазначає, що їй було проведено хірургічне втручання. Лікарняний лист їй припинено 28.03.2019 року. В судове засідання призначене на 03.04.2019 року не може прибути за станом здоров'я. на підтвердження цього надала довідку з лікарні. Крім того, зазначила, що ї представник ОСОБА_5 знаходиться з маленькою дитиною та не також не може прибути в судове засідання.

Клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи не може бути задоволено, оскільки з Довідки КУ Мелітопольський онкологічний диспансер Запорізької обласної ради від 28.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 знаходиться на диспансерному обліку та на теперішній час отримує медикаментозне лікування. Крім того, з довідки вбачається, що ОСОБА_3 не знаходиться на стаціонарному лікуванні. Скаржником не надано доказів того, через які саме причини 03.04.2019 року вона не може з'явитися в судове засідання.

Посилання клопотанні на те, що її представник знаходиться з маленькою дитиною також не заслуговує на увагу, оскільки зазначене не підтверджено належними доказами. Крім того, ОСОБА_3 не позбавлена права мати іншого представника, який буде представляти її інтереси в судових засіданнях.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд справ відкладався 13.02.2019 року за клопотаннями ОСОБА_3 оскільки її представник знаходилася у декретній відпустці, а ОСОБА_3 11.02.2019 року була госпіталізована до КУ Мелітопольський онкологічний диспансер Запорізької обласної ради.

Клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи 03.04.2019 року є зловживанням процесуальними правами в розумінні статті 44 ЦПК України та тяганиною розгляду справи.

ОСОБА_3 не скористалася правом представляти свої інтереси через іншого представника в судовому засіданні, тому причини, вказані скаржником визнані колегією неповажними.

Відповідно до ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності представника ПАТ «Банк Форум», ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що факт укладення договору та отримання відповідачем кредиту підтверджується кредитним договором, а факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань у повному обсязі, а саме не повернення заборгованості по кредиту підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.04.2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «БАНК ФОРУМ», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 0103/08/07-CL (далі - кредитний договор), відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримала кредитні кошти в розмірі 149 000 доларів США в межах ліміту кредитування строком по 13.04.2018 р. зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами (т.1 а.с.6-7).

Додатковою угодою №1 від 26.12.2008 року сторонами було внесено зміни у розмір процентної ставки за користування кредитними коштами та встановлено плату 13,4% річних (т.1 а.с.8).

17 квітня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «БАНК ФОРУМ», та ТОВ «Оригінал» укладено договір поруки №152/07-07, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_3 грошових зобов'язань за кредитним договором (т.1 а.с.20).

В цей же день, 17 квітня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «БАНК ФОРУМ», та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_3 грошових зобов'язань за кредитним договором (т.1 а.с.20).

В зв'язку з порушенням ОСОБА_3 умов кредитного договору, а саме непогашенням суми основного боргу та процентів, банк на підставі пункту 3.2.2 Кредитного договору пред'явив Боржнику та поручителям вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за його користування та штрафних санкцій за невиконання умов договору (вимоги № 458/1700, №459/1700, №460/1700 від 19.12.2013 року) (т.1 а.с.21,30,32).

Згідно із розрахунком станом на 24.02.2014 року заборгованість за кредитним договором ОСОБА_3 складає 2 205 428,80 грн, що еквівалентно 246 747,46 доларів США, з яких: сума заборгованості по кредиту - 1 307 093,12 грн, що еквівалентно 146 240 доларів США; сума заборгованості по процентам за користування кредитними коштами - 728 065,08 грн, що еквівалентно 81 457,27 доларів США; пеня за простроченим кредитом та процентами - 170 270,60 доларів США (т.1 а.с.33-35).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як вбачається із вказаного розрахунку заборгованості, відповідачі починаючи з 03.08.2009р. не сплачували проценти за користування та не повертали кредит (т.1 а.с.33-34).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України ).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України ).

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 13 квітня 2018 року.

Однак у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором, позивач скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту шляхом направлення боржникам вимог № 458/1700, №459/1700, №460/1700 від 19.12.2013 року, якими було запропоновано достроково повернути кредит у 30-денний строк з дати отримання даних вимог.

Це положення закону знайшло своє закріплення також у кредитному договорі, відповідно до п. 2.4. якого несплата позичальником процентів в терміни, встановлені п.2.6. кредитного договору, є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки.

Відповідно до п.3.2.2. кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором.

Пред'явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, п. 3.2.2 кредитного договору змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців був зобов'язаний пред'явити позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Оригинал».

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором 04 березня 2014 року (т. 1 а.с.2), тобто без пропуску строку, встановленого законодавством.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем був пропущений строк позовної давності не заслуговують на увагу.

Таким чином, суд першої інстанції, вірно встановив наявність заборгованості ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Оригинал» перед ПАТ «БАНК ФОРУМ», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 251, 252, чч. 1, 2 ст. 554, ч. 4 ст. 559 ЦК України, врахувавши умови кредитного договору та договору поруки, дійшов до правильного висновку про те, що банк зобов'язаний був пред'явити позов до кредитора протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту по кредитному договору від 17 квітня 2008 року.

Отже, пред'явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, п. 3.2.2 кредитного договору від 17 квітня 2008 року змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців зобов'язаний пред'явити позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Оригинал».

Таким чином, якщо кредитор на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Оскаржуваним рішенням на користь позивача стягнуто в солідарному порядку з: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Оригінал» на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 205 428, 80 грн., яка складається з: сума заборгованості по кредиту - 1 307 093, 12 грн.; сума заборгованості по процентам за користування кредитними коштами - 728 065, 08 грн.; пеня за простроченим кредитом та процентами - 170 270, 60 грн., тобто розмір пені не перевищує розміру збитків.

Інші доводи апеляційних скарг носять характер формальних міркувань, що не можуть слугувати достатньою та обґрунтованою підставою для скасування правильних по суті судових рішень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 квітня 2019 року.

Головуючий

Судді: