МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 478/1412/17 Категорія 33
Провадження № 22-ц/812/665/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 січня 2019 року, постановлене під головуванням судді Сябренко І.П. в приміщенні суду об 11 год. 41 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 10 січня 2017 року слідчий Войчак О.О. (ОСОБА_2.) СВ Казанківського ВП Новобузького відділу ГУНП України в Миколаївській області за рапортом оперативного працівника ОСОБА_3 вніс інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 за ознаками ч. 2 ст. 263 КК України про те, що мешканець Казанківського району Миколаївської області на ім'я Іван, за місцем свого проживання незаконно зберігає малокаліберну гвинтівку, без необхідного дозволу без належної на це перевірки. 20 січня 2017 року старший слідчий Войчак О.О. (ОСОБА_4.) за своїм клопотанням, не проводячи перевірки рапорту та процесуальних дій досудового слідства, ввела в оману слідчого суддю Казанківського районного суду Миколаївської області та протиправно отримала ухвалу про дозвіл на обшук житла (надвірних споруд), території домоволодіння чи іншого володіння, де проживає він - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме по АДРЕСА_1, з метою відшукання та вилучення речового доказу, а саме малокаліберної гвинтівки. В порушення вимог п. 9 ст. 236 КПК України 21 січня 2017 року за місцем його мешкання з 10 до 12 години обшук здійснював інший слідчий - Нікуліна O.A., яка не видала йому другий примірник протоколу обшуку.

В протоколі обшуку слідчий Нікуліна O.A. зазначила, що вилучила пневматичну гвинтівку за № НОМЕР_1 замість мисливського карабіну, на який позивач має дозвіл за № НОМЕР_2 від 15 липня 2015 року терміном до 28 липня 2018 року та який пред'являвся під час обшуку, який в подальшому йому було повернуто. Також було вилучено 43 патрони до мисливського карабіну. Не зрозуміло, де в будинку було виявлено штик-ніж, який також було вилучено та поміщено до спецпакету без зазначення його номера. Не зрозуміло також, які вилучені речі було поміщено до двох інших спецпакетів без зазначення їх номерів.

Таким чином, під час незаконно отриманого дозволу на обшук в будинку за НОМЕР_3, а не за НОМЕР_4 від 21 січня 2017 року працівники поліції безпідставно вилучили із його житлового приміщення штик-ніж, пістолет, пневматичну гвинтівку, патрони в кількості 43 штук, що викликало в нього психологічний стрес.

Також, позивач зазначив, що повідомляв працівників поліції та мисливців 24 грудня 2016 року про наявність в нього мисливського карабіну, а не малокаліберної гвинтівки та посвідчення на право зберігання та носіння мисливського карабіну, тому вважає що інформація до ЄРДР взагалі внесена безпідставно. Посилався позивач і на те, що оскільки дехто із присутніх мисливців та працівників поліції 24 грудня 2016 року зверталися до нього з проханням продати мисливський карабін, а він не погоджувався, то йому погрожували вилученням карабіну. Через це він сприймав обшук домоволодіння не зазначеним в ухвалі слідчого судді слідчим поліції, а іншим слідчим поліції рейдерським захватом з метою заволодіння його майном, що викликало в нього психологічні хвилювання, які він оцінює в сумі 5000 грн.

В подальшому 15 лютого 2017 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. Вилучене під час протиправного обшуку майно не все було йому повернуто. Так, 10 патронів на суму 300 грн. та штик-ніж вартістю 4500 грн. повернуті не були.

Посилаючись на те, що відносно нього органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та слідчим було вчинено незаконні дії, йому було заподіяно моральну та матеріальну шкоду на загальну суму 12800 грн. (300+4500+3000+5000), у тому числі й витрати на правову допомогу у сумі 3000 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача Казанківського ВП Новобузького відділу ГУНП в Миколаївській області матеріальну шкоду, спричинену незаконним вилученням 10 патронів вартістю 30 грн. за один на загальну суму 300 грн., штик-ножа, вартістю 4500 грн., а також 3000 грн. - витрати, пов'язані із наданням юридичної допомоги та 5000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2017р. первісний відповідач - Казанківський ВП Новобузького відділу ГУНП в Миколаївській області замінено на належного відповідача - Головне управління Національної поліції в Миколаївській області та залучено до участі у справі у якості співвідповідача Державну казначейську службу України ( а. с. 54 т.1)

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Прокуратура Миколаївської області звернулась до суду із відзивом на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Головне управління Національної поліції в Миколаївській області також звернулось до суду із відзивом на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, як необґрунтовану, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник прокуратури Миколаївської області Кадєєва А.В. не визнала доводи апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Представник Головного управління Національної поліції в Миколаївській області Руснакова Т.А. також не визнала доводи апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, судом було встановлено, що 11.01.2017 року ( помилково зазначено судом як 11.01.2018р.) слідчим відділом Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000018 за фактом незаконного зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Ухвалою слідчого судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 20.01.2017 року надано дозвіл старшому слідчому СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП України в Миколаївській області Войчак О.О. на обшук житла (надвірних споруд), території домоволодіння чи іншого володіння, де проживає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме по АДРЕСА_1 з метою відшукання та вилучення речового доказу, а саме малокаліберної гвинтівки.

З протоколу обшуку від 21.01.2017 року та таблиці зображень до нього вбачається, що під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_1 працівниками поліції було виявлено та вилучено предмет ззовні схожий на штик-ніж, предмет ззовні схожий на стартовий пістолет, предмет ззовні схожий на пневматичну гвинтівку та предмети циліндричної форми ззовні схожі на патрони в кількості 43 шт.

Згідно висновку експерта № 33 від 07.02.2017 року предмет, наданий на експертизу є холодною зброєю, а саме військовою бойовою клинковою зброєю колючої дії - штик-ножем до автоматів АКМ та АКС-74.

Постановою старшого слідчого СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області Войчак О.О. від 08.02.2017 року предмет, описаний у висновку експерта №33 від 07.02.2017 року, а саме військову бойову клинкову зброю колючої дії - штик-ніж до автомату АКМ та АКС-74, визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000018. Згідно квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених стороною обвинувачення ЄРДР №0000018, № 3-1 від 09.02.2017 року зазначений предмет отримано старшиною ОСОБА_9 на зберігання.

Згідно висновку експерта № 34 від 09.02.2017 року два предмета, з числа наданих на експертизу, до вогнепальної зброї не належать, виготовлені промисловим способом. Ознак поломки, переробки чи внесення змін у конструкцію одного з досліджуваних предметів не виявлено. Однак, руків'я та приклад досліджуваного предмету з'єднанні між собою за допомогою металевих пластин та гвинтів. Ознак поломки, переробки чи внесення змін у конструкцію другого предмету не виявлено. Однак, в предметі у наданому стані відсутній двигун, що дозволяє в подальшому розмістити магазин у крайнє заднє положення. Предмети у кількості 43 штук, з числа наданих на експертизу є боєприпасами. Патрони придатні до стрільби. Предмети у кількості 43 штук, з числа наданих на експертизу, є патронами кільцевого запалення калібру «22WMR», виробництва Sellier&Bellot JSC Чехія. Після проведення експертизи досліджуванні об'єкти: гвинтівка, пістолет, 43 патрона (один з яких в демонтованому стані), 4 патрони в демонтованому стані після проведення випробувань та три первинні упаковки, у яких об'єкти надійшли на дослідження, були повернуті ініціаторові призначення судової експертизи разом з висновком експерта.

Постановою старшого слідчого СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області Войчак О.О. від 14.02.2017 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000018 від 11.01.2017 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Речові докази постановлено знищити.

Постановою старшого слідчого СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області Войчак О.О. від 15.02.2017 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000018 від 11.01.2017 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (надання ОСОБА_1 дозволу НОМЕР_2 від 25.06.2015 року на право зберігання та носіння мисливського карабіна).

Відповідно до заяви від 16.02.2017 року ОСОБА_1 отримав від працівників поліції стартовий пістолет, пневматичну гвинтівку та 38 патронів калібру «22WMR».

Згідно акту №5-30-2017 від 20 грудня 2017 року речовий доказ штик-ніж знищено в присутності технічної комісії ГУНП в Миколаївській області шляхом переплавки у ливарні ДП НВКГ «Зоря Машпроект» 20 грудня 2017 року (а.с. 11-12 т.2).

Проаналізувавши дані обставини, а також врахувавши положення ст. 55 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, ст. 15, 16, 23, 1176 ЦК України, ст. 1,2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту незаконності дій слідчого у кримінальному провадженні № 0000018 від 10.01.2017 року, а тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, яка складається з вартості 10 патронів та штик-ножа є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Крім того, суд послався також на те, що позивачем не доведено факт завдання йому матеріальної шкоди саме в заявленому ним у позові розмірі.

Таким чином, відсутність судового рішення про встановлення факту незаконного проведення оперативно-розшукових заходів та про визнання дій/бездіяльності слідчого неправомірними виключає на думку суду право позивача на відшкодування шкоди в порядку, встановленому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також в порядку ч.6 ст. 1176 ЦК України відповідно, а тому підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди відсутні.

Висновки суду відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, в тому числі і зазначеному в тексті рішення.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені положеннями статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Згідно п. 5 ст. 3 КПК України досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Матеріали справи свідчать про те, що у кримінальному провадженні №0000018 було розпочато досудове розслідування шляхом внесення 11.01.2017р. слідчим відділом Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за фактом незаконного зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

П. 14 ст. 3 КПК України передбачає, що притягнення до кримінальної відповідальності це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

В матеріалах справи відсутні дані про повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, відомості про яке були внесені до ЄРДР.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивача у встановленому законом порядку до кримінальної відповідальності притягнуто не було.

Відсутні в матеріалах справи також дані про застосування щодо позивача запобіжного заходу, затримання, накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт чи засудження.

Постановою старшого слідчого СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області Войчак О.О. від 14.02.2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000018 від 11.01.2017 року, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Аналіз зазначених обставин свідчить про відсутність підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а отже, шкода, завдана позивачу, може бути відшкодована на підставі ч.6 ст. 1176 ЦК України. Проте, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). В даному випадку на підставі ст. 1174 ЦК України, за якою обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається також на державу Україна, а не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду.

Передбачена Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» можливість відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду), зокрема, факту незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів ( п.1-1.ч.1 ст.2 Закону).

Отже, підставою для відшкодування шкоди в межах заявлених позовних вимог має бути обвинувальний вирок суду чи інше рішення суду про встановлення факту незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки.

Оскільки такі судові рішення позивачем суду надано не було і він не посилався на їх наявність, суд першої інстанції обґрунтовано в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачу.

Згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. Підставами позову згідно зі ст. 175 ЦПК України, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а предметом позову, є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачів.

Як убачається з тексту позовної заяви, з якою позивач звернулася до суду, він просив стягнути на його користь матеріальну шкоду та моральну шкоду, завдану незаконним вилученням вході обшуку 10 патронів та штик-ножа, а також витрати на юридичну допомогу.

Тобто, позивачем було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачів).

Отже, у даній справі позивачем не було в установленому законом порядку заявлено вимог про визнання незаконними дій працівників поліції та суду щодо проведення обшуку та виїмки, тому доводи апеляційної скарги стосовно не дослідження та не встановлення судом обставин щодо правомірності дій конкретних працівників, які вносили дані до ЄРДР, давали дозвіл та проводити обшук в помешканні, де живе позивач, не є підставою для скасування рішення суду, так як з урахуванням положень ст. 13 ЦПК України у суду в межах заявлених позовних вимог не було правових підстав для встановлення цих обставин та перевірки їх доказами. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції ( ч.6 ст.367 ЦПК України).

Крім того, приймаючи рішення у справі, колегія суддів враховує також те, що розгляд позовів про визнання незаконними рішень чи бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду здійснюється у певних випадках в порядку адміністративного судочинства, за правилами якого можуть бути розглянуті і вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо вони заявляються разом з вимогами про визнання дій неправомірними. Передбачено оскарження дій зазначених органів також в порядку кримінального провадження у випадках, передбачених ст. 303 КПК України. Однак, об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, згідно ст. 20 ЦПК України не допускається.

При цьому колегія суддів враховує правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 27.02.2019р. у справі № 761/3884/18, від 13.03.2019р. у справі № 813/1596/18.

Необґрунтованими є також доводи апеляційної скарги про незалучення до участі у справі розпорядника державних коштів, а саме Державної казначейської служби України, так як Державна казначейська служба України ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2017р. була залучено до участі у справі у якості співвідповідача ( а. с. 54 т.1)

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Тому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб'єктивним тлумаченням апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про задоволення позовних вимог були належним чином оцінені надані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року