Справа № 210/2248/18
2/214/876/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 січня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарях Печарник З.І., Улятовській (Усік) М.О.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_13, секретар Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_14, прокурор Прокуратури Дніпропетровської області Шелудько Наталія Юріївна, про захист честі, гідності і ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить: зобовязати ОСОБА_2 протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту набрання чинності рішення суду по цій справі, в залі № 305 Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, пр-т. Миру, 24, м. Кривий Ріг, о 12 годині робочого дня в присутності судді Сільченка Вадима Євгеновича, секретаря судового засідання Семко Наталії Андріївни, прокурора Шелудько Наталії Юріївни, Бродька Анатолія Івановича, стоячи, в голос промовити наступні слова: «Я, ОСОБА_2, прошу вибачення у ОСОБА_1 за те, що 23 квітня 2018 року назвав його хамлом»; стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 немайнову (моральну) шкоду в розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позову навів наступне. 23 квітня 2018 року приблизно о 12 годині під час судового засідання в Дзержинському районному суді м. Кривого Рогу по справі № 210/2665/17 в залі судового засідання № 305, ОСОБА_2 назвав його, позивача, принизливим словом - «хамло», в присутності судді Сільченка В.Є., секретаря судового засідання Семко Н.А. і прокурора Шелудько Н.Ю. Образливе слово було промовлено стоячи. Доказ публічного приниження словом «хамло» зазначає промову відповідача під час судового засідання перші 5 хвилин, а також своєчасну реакцію судді Сільченка В.Є., який зробив зауваження відповідачу за принизливі слова в його, позивача, адресу під час судового засідання. Визначаючи значення слова «хамло», «хам», вказує наступне. З творів ОСОБА_15: «Та ти і не тикай, бо я тобі не рівня, ти - хамло». Словник української мови, академічний тлумачний словник: «Хамло те саме, що хам і хамка». Словник української мови, академічний тлумачний словник: «Хам зневажлива назва людини з нижчих соціальних верств». За Біблією «хам» непутящий син благочестивого ОСОБА_16, що поглумився над своїм батьком і був ним проклятий. Словник української мови, ОСОБА_17, 1958, Том 4: «Хамло - неотесана людина. Хам - халуй». Тобто відповідач публічно, в присутності мінімум трьох осіб і що головне в присутності двох жінок, стверджував що він, позивач, другосортна людина, з нижчих соціальних верств. Вказує, що якби таке його приниження, бойового офіцера, в присутності жінок відбулося би на східному фронті, в зоні бойових дій, то відповідач відповів би за таке приниження власною кровю. Зазначає, що в суспільстві, це слово сприймається як приниження особистості. Відтак, недостовірна, принизлива, образлива інформація розповсюджується серед суддів Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, серед працівників апарату Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, працівників прокуратури Дніпропетровської області, надалі поширення недостовірної інформації в юридичних колах Дніпропетровської області та/або серед колег.

Позивач вказує, що в статті ОСОБА_18, кандидата юридичних наук, доцента, докторанта кафедри цивільного права Київського національного університету

ім. Тараса Шевченка зазначено наступне: «Термін «честь» - позитивна моральна репутація, добре імя окремої людини чи певної спільноти людей; повага та пошана; зовнішній вияв поваги й пошани або прийняті в певному суспільстві знаки вшанування та уславлення; усвідомлення і відчуття честі; синонім найкращих духовних якостей особистості (благородство, совість та ін.); ті якості особистості чи соціальної спільноти, які мають загальне визнання, те, за що віддають шану; синонім гідності. Честь - це перш за все позитивна моральна репутація, яка формується й існує у суспільній думці тієї соціальної спільноти, до якої належить певна особистість. Із цього погляду честь належить не конкретній людині, а існує у свідомості інших людей, які її знають, у думці колективу. Таким чином, честь і гідність тісно повязані між собою. Якщо гідність - цінність людини, то честь - це, по суті, оцінка цієї цінності». Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих; під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Називаючи його, позивача, «хамлом», відповідач образив його, умисно принизив честь і гідність. Доказом образливих дій відповідача вважає, зокрема, зауваження судді Сільченка В.Є., реакцію суспільства в особі суду. Вказує, що відповідач публічно поширив неправдиву, недостовірну інформацію що він, позивач, другосортна людина, з нижчих соціальних верств. Наполягає, що будь-яка людина не хоче уславитися «хамлом», адже цей ярлик може повністю змінити ставлення оточуючих до його, позивача, персони. Вказує, що відповідач навмисно дає оцінку його, позивача, соціальному статусу, його статусу в юридичних колах, щоб змінити ставлення колег до нього як людини, як юриста. Зазначає, що поширенням такої неправдивої інформації щодо нього, позивач, серед колег порочить його честь і гідність. Відповідач намагається своїми протиправними діями змінити його, позивача, позитивну соціальну оцінку, як особи, в очах оточуючих, в очах колег, яка (позитивна оцінка) ґрунтується на відповідності його діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, поваги до особистості. Вказує, що протиправні дії відповідача порушили його звичайний образ життя. Він, позивач, постійно почав аналізувати свої взаємовідносини з колегами, чи не «причепився» до нього «ярлик» «хамла». Намагається не звертати увагу на це питання, але це виявляється поза його волею, не може виключити цей аналіз з відносин з колегами. Це вносить дискомфорт в його життя, заважає бути вільним у спілкуванні з колегами. В нього виник страх, що колеги за його відсутність називають його «хамлом». Зазначає, що це приводить до моральних страждань, погіршення настрою. Розуміє, що це недостовірна інформація щодо нього, але людина живе в суспільстві і психологія людини створена так, що для неї дуже важливе позитивне ставлення оточуючих, зокрема колег. Саме повага, позитивне ставлення колег надає впевненість особистості в правильності своїх вчинків, в правильності вибору (людина постійно робить вибір). Після намагання відповідача «повісити» на нього ярлик «хамла», він частково втратив впевненість в правильності своїх вчинків, правильності вибору. Вказує, що ярлик «хамла» порочить його ділову репутацію в очах суддів. Судові рішення суддя приймає на підставі матеріалів справи, законодавства і внутрішньої правосвідомості. Ставить собі питання про те, як він, позивач, як правник, зможе впливати на внутрішню правосвідомість суддів під час судових проваджень, якщо дивлячись на нього, вони будуть «бачити» на ньому «ярлик хамла». Називаючи його «хамлом» відповідач образив його, умисно принизив честь і гідність. Зазначає доказом образливих дій відповідача зауваження судді Сільченка В.Є. Вказує, що відповідач поділив українське суспільство на верстви за ознакою нерівності, переваги однієї людини над іншою за соціальним статусом, і його, позивача, публічно «відправив» до нижчих верств. Зазначає, що це є прямим порушенням Конституції України, відповідно до ст.21 якої, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Згідно ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом ; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Він,позивач, не другосортна людина, не з нижчих верств українського суспільства, в Україні однорівневе суспільство, без нижчих і вищих. Наполягає, що для відновлення його психологічного становища, яке було до намагання відповідача «повісити» на нього «ярлик хамла» в юридичних колах Дніпропетровської області, до намагання знищити його ділову репутацію в очах колег, є публічне спростування неправдивої інформації, публічне вибачення і грошова компенсація за моральні страждання, за відчуття морального дискомфорту в спілкуванні з колегами. Справедливою грошовою компенсацією за моральні страждання, усунення морального дискомфорту в спілкуванні з колегами позивач розцінює в 100 000 грн. Просить врахувати, що моральні страждання і дискомфорт у спілкуванні з колегами мають тривалий характер, який розпочався з 23 квітня 2018 року дати публічного розповсюдження неправдивої інформації, і закінчується датою публічного спростування, публічного вибачення і сплати грошової компенсації за моральні страждання.

Відповідно до ст.ст.21, 24 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі ст.68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим ст.32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Відповідно до ст.ст.94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила і у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтею 280 ЦК України передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є недоторканними; фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації; фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Позивач зазначає, що такий спосіб захисту, як вибачення не передбачений законодавством України. Але, відповідно до п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Вказує, що вибачення, це не є приниження особи, її честі і гідності; вибачення це визнання власних помилок, подолання власної гордості, наявність якої у людини є тяжким гріхом у християн; вибачення має велике психологічне значення для неправомірно скривдженої людини. Наполягає, що цей спосіб захисту є одним із основних під час захисту честі, гідності і ділової репутації, такий спосіб захисту існував ще до формування права, як галузі суспільних відносин.

В судовому засіданні позивач предявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Підтвердив, що висловлювання ОСОБА_2 на його адресу в судовому засіданні в Дзержинському районному суді м. Кривого Рогу були принизливими, образили його честь та гідність, не відповідали дійсності. За цих підстав за захистом своїх прав, честі й гідності він звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники, кожен окремо, заперечували проти задоволення позовних вимог. Жодних пояснень не надали, при цьому порушували порядок проведення судового засідання, у звязку з чим за розпорядженням головуючого судді відповідач був видалений із залу судових засідань. В подальшому відповідач в судові засідання не зявлявся, будучи повідомленим у встановленому законом порядку. Ні від відповідача, ні його представників клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, відзив на позов він не подав.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не зявились, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи без їх участі.

Згідно письмової позиції заступника прокурора Дніпропетровської області, викладеної в поясненнях, залучення до участі по справі прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_16 є безпідставним, оскільки вона не є учасником конфлікту, виниклого між сторонами, а ухвалення рішення по справі жодним чином не вплине на її права та обовязки.

Під час розгляду справи відповідачем заявлялись клопотання про виклик в судове засідання представника КП «Криворізький ПНД» ДОР, про відео трансляцію судових засідань, в задоволенні яких відмовлено ухвалами суду від 31 жовтня 2018 року, 15 січня 2019 року, постановленими на місці.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: диск DVD-R, маркований секретарем с/з ОСОБА_14 по справі №210/2665/17 (провадження №2/210/242/18), дата засідання «23.04.2018 року». Оглядом диску встановлено, що на ньому маються 1 файл документ під назвою «protocol» судового засідання по цивільній справі за позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_11 про стягнення заборгованості, та 2 файли з аудіо записами під назвами «0138», «1308». При їх прослуховуванні встановлено, що на них є запис голосів судді Сільченка В.Є., секретаря судового засідання Семко Н.А., та учасників справи ОСОБА_1, ОСОБА_2 Головуючий суддя доповідає про результати розгляду заяви про відвід судді, в задоволенні якої відмовлено. попередньо вчинені дії, оголошує заяви від представника банку ОСОБА_1 щодо оскарження бездіяльності слідчого. Останній надає пояснення по фактам, вказаним в заяві та обґрунтовує їх. Головуючий суддя Сільченко В.Є. оглядає наступну заяву щодо заміни представника банку. При цьому, ОСОБА_2 каже, що така заява має значення для справи, оскільки (дослівно): «Суд при винесенні рішення зобовязаний буде винести окрему ухвалу, тому що ми приходимо сюди не для того, щоб хамло мені тикало та обзивало…». В цій момент (запис 3.21) головуючий суддя перебуває ОСОБА_2 та робить йому зауваження щодо некоректного висловлювання ним міркувань по справі та образливого висловлення на адресу учасників процесу. ОСОБА_2 продовжує висловлювати свої міркування, адресуючи їх відносно ОСОБА_1 Надані висловлюється ОСОБА_11 з проханням відсторонити представника банку від участі у справі. Після цього слово надається представникові ОСОБА_1, який висловлює свою думку щодо заяви, поданої ОСОБА_2П.(запис 7.20).

Згідно ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року « … суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…».

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом диск DVD-R, так як він стосується заявленої вимоги, а саме факту розгляду Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу під головуванням судді Сільченка В.Є. при секретарі Семко Н.А. цивільної справи№210/2665/17, образливих висловлювань ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1, здійснення судом зауважень стосовно цього ОСОБА_2

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні записи, які містяться на диску суд вважає достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

В провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу (головуючий суддя Сільченко В.Є., секретар судового засідання Семко Н.А.) знаходилася цивільна справа №210/2665/17 за первісним позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_11, та зустрічним позовом ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_24 до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Криворізької філії, про стягнення заборгованості, стягнення збитків, про відшкодування витрат на правову допомогу, про стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні 23 квітня 2018 року під час розгляду даної справи були присутні: представник ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1, позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_10, ОСОБА_21, ОСОБА_9, ОСОБА_22, ОСОБА_11, ОСОБА_20, ОСОБА_6, представники відповідача за первісним та позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_8, представник прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_16

В ході розгляду справи, а саме обговорення поданих сторонами клопотань, ОСОБА_2 допустив публічне приниження ОСОБА_1, його честі та гідності, ділової репутації, назвавши «хамлом». У звязку з цим головуючий суддя Сульченко В.Є. зробив зауваження ОСОБА_2 щодо неприпустимості некоректних та образливих висловлювань на адресу інших учасників справи.

Позивач зазначає, що вказана інформація є негативною, недостовірною інформацією відносно нього, порушує його честь, гідність та ділову репутацію.

Вказані обставини встановлено судом під час огляду диску DVD-R, маркованого секретарем с/з ОСОБА_14 по справі №210/2665/17 (провадження №2/210/242/18), дата засідання «23.04.2018 року», а також з обґрунтувань, наведених позивачем в позові.

До взаємин між сторонами належить застосувати норми Конституції України, ЦК України.

Відповідно до ст.3 Конституції України, честь і гідність людини визнається найвищою цінністю в Україні.

Як передбачено ст.ст.28, 68 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст.ст.94, 277 ЦК України, ч.4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Частиною першою статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення прозову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок, суджень залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність особи підлягають захисту лише у випадках, коли особа доведе, що інформація була поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість. Ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості. У справах зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Як передбачено ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що під час розгляду цивільної справи №210/2665/17 в присутності представників судової влади, правоохоронних органів та інших осіб ОСОБА_2 допустив образливе висловлювання на адресу ОСОБА_1, назвавши його «хамлом».

На підставі наявних доказів, що належним чином оцінені (стаття 89 ЦПК України), суд дійшов висновку, що висловлена відповідачем інформація за своєю формою та змістом не є критикою, межа якої щодо особи ОСОБА_1 є ширшою. Ця інформація носить зневажливий, принизливий та негативно-образливий характер. З огляду на використані ОСОБА_2 мовно-стилістичні засоби спірне висловлення поширені не у формі оціночних суджень, а у формі фактичних тверджень мовою оригіналу «Хамло». Відповідач не довів суду, що вказана інформація відносно особи позивача є достовірною. Доказів правдивості висловлення або віднесення її до категорії оціночних суджень також відсутні.

Отже, суд приходить до висновку, що висловлювання ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 порушують права, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача, яка підлягає захисту судом.

Обговорюючи питання про можливість покладення на відповідача обовязку публічно вибачитись у спосіб, заявлений ОСОБА_1 в позові, суд виходить з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів, до переліку яких не входить публічне вибачення. Разом з тим ст. 15 ЦК України передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений, зокрема законом.

Відповідно до ст.5 ч.2 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Стаття 24-1 КУпАП передбачає такий захід впливу як публічно попросити вибачення у потерпілого.

Згідно ст. 1 КУпАП, його завданням є, зокрема охорона прав і свобод громадян. Таким чином такий захід впливу як публічне вибачення є способом, який захищає і таким чином, поновлює право особи.

Відповідно до ст.ст.94, 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації; спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила і у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Отже покладення на відповідача обовязку в тій самій обстановці, в тому самому місці, в присутності тих саме осіб, при яких було допущено розповсюдження недостовірної інформації принести вибачення буде відповідати такому способу захисту як спростування недостовірної інформації та такому способу захисту як публічне прохання вибачення.

На переконання суду, з урахуванням викладеної в позові вимоги, саме такий спосіб захисту буде ефективним для захисту порушеного права позивача.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з моральної шкоди, суд приймає до уваги наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, члена її сімї чи близьких родичів.

Як передбачено ст.ст.277, 280 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року роз'яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду (п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"). Зважаючи на те, що висловлювання ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 мали місце публічно, в присутності представників судової влади, правоохоронних органів, інших осіб та стосувались особи ОСОБА_1 в момент виконання ним повноважень як юристом під час представництва інтересів банківської установи, суд приходить до висновку про дійсність спричинення позивачеві моральної шкоди.

Суд зауважує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). З огляду на характер спірного висловлювання, обсяг моральних страждань позивача, розмір моральної шкоди суд оцінює в 2000 грн., вважаючи його достатньою сатисфакцією (компенсацією) завданої шкоди. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частиковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, зважаючи на часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Керуючись ст.ст.3, 28, 32, 55, 68 Конституції України, ст.ст.1, 13, 15, 19, 20, 23, 29, 277, 280 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 133, 141, 258-260, 263-265, 274, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_13, секретар Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_14, прокурор Прокуратури Дніпропетровської області Шелудько Наталія Юріївна, про захист честі, гідності і ділової репутації задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту набрання чинності рішенням суду по цій справі, в залі № 305 Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу (пр-т. Миру, 24, м. Кривий Ріг) о 12 годині робочого дня в присутності судді Сільченка Вадима Євгеновича, секретаря судового засідання Семко Наталії Андріївни, прокурора Шелудько Наталії Юріївни, Бродька Анатолія Івановича, стоячи, в голос промовити наступні слова: «Я, ОСОБА_2, прошу вибачення у ОСОБА_1 за те, що 23 квітня 2018 року назвав його хамлом».

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) немайнову (моральну) шкоду в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 16 січня 2019 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов