Справа № 345/2572/17
Провадження № 22-ц/4808/48/19
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спадкового договору недійсним з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Якимівим Р.В.,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом та просила ухвалити рішення про визнання недійсним спадкового договору від 01 лютого 2017 року. Скасувати заборону відчуження домоволодіння АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_3, накладену приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу у зв'язку з посвідченням спадкового договору від 01 лютого 2017 року та зареєстрованого в реєстрі за №217.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що між нею, братом ОСОБА_1 та матір'ю ОСОБА_3 01 лютого 2017 року укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу, згідно якого ОСОБА_3 передає після своєї смерті у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках (по 1/2 частці кожному), належне їй на праві приватної власності нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) НОМЕР_2 площею 0,0844 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться в АДРЕСА_1. За згодою сторін на набувачів майна покладаються ряд обов'язків.

У зв'язку з невиконанням взятих на себе обов'язків, передбачених спадковим договором, не здійснення догляду та не надання необхідної допомоги набувачами, не забезпечення ОСОБА_3 належними лікувальними засобами, остання звернулася до суду про його розірвання, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла.

Позивач стверджує, що договір укладено та підписано під фізичним та психічним (моральним) насильством відповідача ОСОБА_1 щодо відчужувача ОСОБА_3 та його зміст не відповідає внутрішній волі сторін. Крім того, договір укладався при тяжких обставинах для ОСОБА_3, зумовлених хворобою. У зв'язку з цим, на її прохання, договір підписано мамою ОСОБА_3 по місцю її постійного проживання, про що зазначено нотаріусом безпосередньо у договорі.

Проживала на 2 поверсі маминого будинку 30 років. У вересні 2016 року брат ОСОБА_1 також переїхав проживати до будинку матері ОСОБА_3, без її дозволу розпочав ремонтні роботи, що призвели до руйнування дорогої старовинної кахельної печі, через що мама отримала великий стрес і нервовий зрив. Як наслідок, почалися проблеми із здоров'ям матері ОСОБА_3, що проявлялось захитуванням, слабкістю, підвищеним тиском. Відповідач відмовлявся допомагати з лікуванням матері, поклавши всі обов'язки на неї.

01 лютого 2017 року брат привіз нотаріуса додому і уклав спадковий договір, який вона, як позивач, підписала, сподіваючись, що брат почне доглядати матір, однак цькування і залякування матері продовжились. Внаслідок погроз та скандалів відповідача та його сім'ї стан здоров'я матері погіршився.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 26 липня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення даного позову.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спадкового договору недійсним відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Вважає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки у рішенні не відповідають обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову без належного обґрунтування та є невмотивованим висновок про безпідставність доводів позивача щодо підписання відчужувачем спадкового договору під тиском відповідача, що його зміст не відповідає внутрішній волі сторін та договір укладався при тяжких обставинах для відчужувача, оскільки в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б підтверджували дану обставину, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд не дослідив показання свідків, які підтвердили, що мати ОСОБА_3 уклала спадковий договір під психічним тиском та погрозами сина ОСОБА_1, того, що ОСОБА_1 жодного із обов'язків зазначених у п.8 спадкового договору не виконав, не взяв до уваги, що здійснювалося постійне цькування матері та погрози їй та апелянту. Не досліджено, яким чином нотаріус здійснив перевірку дієздатності ОСОБА_3, що ОСОБА_3 не просила нотаріуса приходити додому для укладення спадкового договору, що відповідач поставив її та ОСОБА_3 перед фактом укладення договору, та яким чином нотаріус здійснював контроль за виконанням спадкового договору.

Суд першої інстанції проігнорував докази долучені до матеріалів справи позивачем, а саме договір-замовлення №274 на організацію та проведення поховання матері, свідоцтво про поховання, які свідчать, що організацією та проведенням поховання померлої ОСОБА_3 займалася вона. Судом не взято до уваги, що вона здійснювала догляд матері ОСОБА_3 разом з своєю дочкою ОСОБА_4, сестрою ОСОБА_5, чеки про купівлю ліків, доставлення до лікарні для обстеження, харчування, а також докази перешкоджання здійснення догляду за мамою братом ОСОБА_1

ОСОБА_1 жодного разу не з'явився в судове засідання для пояснень, чому привіз нотаріуса додому для укладення договору, чому не купував ліки для хворої матері, не возив до лікарні для обстеження, не випускав матір на вулицю, закрив кухню і туалет на сигналізацію, чому чинив їй перешкоди у догляді за хворою матір'ю.

Судом першої інстанції не досліджувалось питання, яким чином нотаріус здійснив перевірку дієздатності ОСОБА_3, того, що остання не просила нотаріуса приходити додому для укладення спадкового договору, що відповідач поставив перед фактом про його укладення вдома, на запитання представника позивача про контроль за виконанням спадкового договору нотаріус зазначив, що відчужувач по спадковому договору із заявою до нього не зверталася.

Відмовляючи у задоволенні позову суд не врахував усіх наведених нею доказів та поведінку відповідача щодо неї та мами.

Апелянт ОСОБА_2 у засідання апеляційного суду не з'явилася, а її представником подана заява про розгляд справи за їх відсутності.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши відповідача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з безпідставності доводів позивача, що підписання відчужувачем спадкового договору відбулося під тиском відповідача, що його зміст не відповідає внутрішній волі сторін та договір укладався при тяжких обставинах для відчужувача, оскільки в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів для підтвердження цих обставин. Волевиявлення ОСОБА_3 при укладенні спадкового договору було вільним, відповідало її внутрішній волі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 01 лютого 2017 між ОСОБА_3, відчужувачем, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та дочкою ОСОБА_2 і сином ОСОБА_1, як набувачами, було укладено спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 216 (а.с. 10-11).

Відповідно до п.1 Договору відчужувач ОСОБА_3 передає після своєї смерті у власність дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках (по ? кожному) належне їй на праві приватної власності домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) НОМЕР_2 площею 0,0844 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться в АДРЕСА_1.

Згідно п. 8 Договору за згодою сторін на набувачів майна покладаються такі обов'язки: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання в житловому будинку, який відчужується; здійснення над відчужувачем догляду та надання необхідної допомоги; забезпечення належними лікувальними засобами; в разі смерті відчужувана, поховати його.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3, відчужувач майна, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.15).

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом частини першої статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства, судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна.

Згідно ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

В пункті 23 вищезазначеної постанови роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Таким чином, для визнання правочину недійсним з цих підстав необхідно встановити наявність двох обставин, а саме: тяжкі обставини та вкрай невигідні умови вчинення правочину.

Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Матеріалами справи підтверджено, зокрема згідно виписки з протоколу ЛКК від 06 червня 2017 року ОСОБА_3 діагностовано об'ємний процес лобно-скроменевої тім'яної ділянки правої півкулі головного мозку з вираженим цефалічним, вестибуло-атактичним синдромом, лівобічним геміпарезом. Зазначено, що хвора нездатна до самообслуговування і потребує постійного стороннього догляду.

Спадковим договором передбачено, що сторони договору перебувають при здоровому розумі, ясній пам'яті та діючи добровільно, без будь-якого фізичного та психічного тиску (а.с.10).

Даних про те, що в момент укладення оспорюваного спадкового договору ОСОБА_3 не у повній мірі могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що свідчить про наявність підстав для визнання такого договору недійсним, в матеріалах справи немає.

Про наявність волевиявлення ОСОБА_3, відчужувача майна, свідчить власноручний підпис на спадковому договорі, яким вона підтвердила своє волевиявлення.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину

Суд першої інстанції правильно встановив, що обставини, які встановлені Калуським відділом поліції у листі від 19 червня 2017 року (а.с.26) про чинення позивачу перешкод щодо догляду перестарілої матері ОСОБА_1 та його конфлікт із дочкою позивача відповідно до повідомлення про підозру від 09 жовтня 2017 року (а.с.44), не є обставинами для визнання недійсним спадкового договору за обґрунтуваннями, які викладені у позовній заяві, оскільки такі дії вчинялись тільки у зв'язку із неприязними відносинами, які склалися між набувачами. Суд першої інстанції правильно встановив, що відсутні допустимі і переконливі докази, що відповідач протиправно діяв при догляді за мамою чи не виконував обов'язки по договору.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин, складеного комісією Калуської міської ради від 04 липня 2017 року (а.с. 67) встановлено, що відчужував за спадковим договором ОСОБА_3 проживає із сином ОСОБА_1 та його родиною по АДРЕСА_1. З січня 2017 року ОСОБА_3 захворіла і за нею здійснюється належний догляд, хвора доглянута, є всі належні умови та медикаменти.

Представником ОСОБА_1 до заперечення на позов додано ряд товарних чеків та квитанцій про витрати відповідача ОСОБА_1 на придбання ліків, продуктів та інших необхідних товарів для догляду за хворою мамою та витрати, які він поніс для її поховання після смерті.

Доводи апелянта ОСОБА_2, що суд першої інстанції не взяв до уваги її витрати на проведення поховання матері та витрати на купівлю ліків, харчування та доставлення до лікарні, не можуть бути у даному випадку підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до п. 8 спадкового договору обов'язки по забезпеченню відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання в житловому будинку, який відчужується; здійснення над відчужувачем догляду та надання необхідної допомоги; забезпечення належними лікувальними засобами; в разі смерті відчужувача, поховати його, мав виконувати не тільки брат ОСОБА_1, а і вона особисто, як набувач частини домоволодіння. Позивач у позовній заяві зазначає, що після укладення спадкового договору вона перейшла проживати на другий поверх, а відповідач із сім'єю залишився проживати на першому поверсі будинку.

У судовому засіданні першої інстанції приватний нотаріус Курищук І.В. підтвердив, що для консультації до нього для складення спадкового договору приходили усі сторони, тобто відчужувач та обоє набувачів, його після цього було запрошено для укладення договору по місцю проживання ОСОБА_3, усі сторони розуміли, що підписують спадковий договір, і жодного тиску при його укладенні не вчинялося.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку допитаним у засіданні свідкам про обставини вчинення спадкового договору у зв'язку із тим, що вони є родичами та окремі обставини їм були відомі тільки із слів, а не особисто.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив відсутність законних підстав для визнання спадкового договору недійсним та про відмову в задоволенні позовної вимоги про скасування заборони відчуження на нерухоме майно.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складено 22 січня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк