ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/590/18
Провадження № 22-ц/4820/54/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Чебан О.М.

з участю апелянта, представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Шевцової Л.М. від 11 вересня 2018 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В січні 2018 року ОСОБА_4, звертаючись з цим позовом до відповідача, вказував, що з травня 2005 року по грудень 2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді страхового експерта відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кам'янець-Подільському, в подальшому на посаді завідувача сектору. 01.08.2017 року в порядку переведення був прийнятий на посаду страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці страхового експерта з охорони праці сектору профілактики виробничого травматизму Кам'янець-Подільського відділення.

26.12.2017 року наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області №432-к від 19.12.2017 року звільнений з цієї посади страхового експерта на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з скороченням штату працівників. Вважав своє звільнення незаконним, оскільки відповідачем не враховано його переважне право на залишення на посаді. На час скорочення було дві посади страхового експерта і він мав більший стаж, більш високу кваліфікацію, ніж інший працівник ОСОБА_5 Останній в свою чергу не має відповідної освіти, встановленої ч.2 ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування» для роботи на посаді страхового експерта. Внаслідок незаконного звільнення йому заподіяну моральну шкоду, розмір якої він оцінює в сумі 3000 грн.

Тому просив визнати незаконним та скасувати наказ №432-к від 19.12.2017 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області та поновити його на посаді страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам'янець-Подільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області; стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі та моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.09.2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає рішення суду незаконним, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить його скасувати і постановити нове рішення, яким задовольнити його позов. На думку апелянта, суд помилково не застосував при вирішенні спору вимоги ч.2 ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», і не врахував, що він, ОСОБА_4, відповідав кваліфікаційним вимогам до займаної посади, в той час як ОСОБА_5 не відповідав кваліфікаційним вимогам і не міг займати посаду страхового експерта. Тому, враховуючи вимоги ч.1 ст. 42 КЗпП України, саме він мав переважне право на залишення на роботі страхового експерта з охорони праці. Звертає увагу, що він звільнений з роботи по ініціативі адміністрації відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а не за власною ініціативою, як помилково зазначив суд. В матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідачем визначалося переважне право кожного працівника і враховувалося при звільненні. Висновок суду про те, що у ОСОБА_5 вища кваліфікація та продуктивність праці суперечить обставинам справи і вимогам закону. Також не враховано, що 14.12.2017 року під час попередження працівників про наступне звільнення посада страхового експерта з охорони праці пропонувалась заступнику начальника Кам'янець-Подільського відділення ОСОБА_6, який від неї відмовився. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України цю посаду мали б запропонувати ОСОБА_4., проте відповідач цю вимогу закону не виконав, що потягло його незаконне звільнення з роботи.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області вважає рішення суду законним, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що при звільненні ОСОБА_4 дотримано вимоги закону, крім того, 14.12.2017 року позивачем написана заява про скорочення терміну попередження та про його звільнення згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України з 26.12.2017 року, до звільнення ця заява ним не відкликалася.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, встановлено, що відповідно до наказу №13п від 16.05.2005 року ОСОБА_4 призначено страховим експертом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кам'янець-Подільському. 01.10.2014 року його переведено на посаду завідувача сектору - страхового експерта з охорони праці сектору профілактики виробничого травматизму.

Наказом №145 від 25.07.2017 року ОСОБА_4 прийнятий на посаду страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам'янець-Подільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області в порядку переведення з 01.08.2017 року.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду №314-к від 23.10.2017 року попереджено працівників управління та його відділень про зміну в організації виробництва і праці, про зміну істотних умов праці, зокрема, зміну системи оплати та стимулювання праці, розмір посадового окладу, зміну найменування посади та про можливе майбутнє звільнення працівників з 01.01.2018 року.

25.10.2017 року ОСОБА_4 повідомлений про зміну істотних умов праці відповідно до цього наказу.

14.12.2017 року ОСОБА_4 попереджений, що відповідно до наказу виконавчої дирекції Фонду від 23.10.2017 року №576 посада, яку він займає, скорочується з 1 січня 2018 року і він підлягає вивільненню згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

14.12.2017 року ОСОБА_4 подав заяву про скорочення терміну попередження про вивільнення у зв'язку із скороченням посади та просив звільнити його відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України 26.12.2017 року.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду №432-к від 19.12.2017 року вирішено звільнити ОСОБА_4 із займаної посади 26.12.2017 року на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату працівників.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено на підставі його особистої заяви від 14.12.2017 року про дачу згоди на звільнення на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням, він не звертався із заявою про врахування його переважного права, надання йому іншої посади у зв'язку зі звільненням, так як звільнився сам, а лише в суді надав докази переважного права залишення його на роботі. При цьому у порівнянні з позивачем інший працівник мав переважне право на залишення на роботі.

Проте такий висновок суду не ґрунтується на нормах матеріального права і суперечить обставинам справи.

Так, згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору.

За змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі наявні вакантні посади (чи робота), що з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і існували на день звільнення, які працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Звільнення з підстав, зазначених у п. 1 ч.1 ст.40 КЗпП України може вважатися законним в разі дотримання власником вимог наведених норм закону.

Апеляційним судом встановлено, що станом на 14.12.2017 року в Кам'янець-Подільському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області працювало два страхових експерта з охорони праці - позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно нового штатного розпису, починаючи з 01.01.2018 року передбачалася лише одна посада страхового експерта з охорони праці.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області № 320-к від 25.10.2017 року було створено комісію з вирішення питань щодо переважного права на залишення на роботі працівників управління та його відділень.

Пунктом 2.1. наказу встановлено, що комісія розглядає пропозиції та вирішує питання щодо переважного права на залишення на роботі працівників управління, відділень, оформлюючи своє рішення протоколом.

За даними протоколу № 4 від 13.12.2017 року засідання цієї комісії сформовано список працівників управління та відділень, на яких було подано персоналізовані аргументації керівниками відділень та яким може бути запропоновано продовження трудових відносин в порядку переведення з 01.01.2018 року.

Згідно з додатком 1 до цього протоколу, аргументацією начальника Кам'янець-Подільського відділення управління, на посаду страхового експерта з охорони праці запропоновано ОСОБА_6, заступника начальника Кам'янець-Подільського відділення.

14.12.2017 року під час попередження працівників про наступне звільнення посада страхового експерта з охорони праці була запропонована ОСОБА_6, від якої той відмовився.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами.

Встановлено, що позивач відповідає кваліфікаційним вимогам до посади страхового експерта з охорони праці.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідачем посада страхового експерта з охорони праці відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України пропонувалася ОСОБА_4

Відсутні також докази, що відповідачем визначалося переважне право на залишення на роботі працівників управління, відділень, і що це право враховане при звільненні позивача.

Зокрема, відсутнє рішення комісії щодо питань переважного права на залишення на роботі працівників управління та його відділень.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта також підтвердив, що посада страхового експерта з охорони праці не пропонувалася ОСОБА_4, питання його переважного права на залишення на роботі на посаді страхового експерта з охорони праці не вирішувалося, зважаючи на подану ОСОБА_4 14.12.2017 року заяву про скорочення терміну попередження та про його звільнення згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України з 26.12.2017 року.

Проте факт подачі такої заяви позивачем, як і відсутність його звернення до роботодавця про залишення на роботі та врахування його переважного права жодним чином не припиняє та не скасовує обов'язок власника чи уповноваженого ним органу при вивільненні працівника виконати обов'язки, передбачені законом - ч. 2 ст. 40, ст. 42, ч.ч.2-3 ст.49-2 КЗпП України.

Висновок суду першої інстанції про те, що у іншого працівника (ОСОБА_5.) вища кваліфікація та продуктивність праці і саме він мав переважне право на залишення на роботі, суперечить обставинам справи і вимогам закону.

Так, рівень кваліфікації вимірюється рівнем освіти працівника та здобутими навичками під час виконання робіт за певною спеціальністю. До уваги береться якість виконання працівником своїх трудових обов'язків, дані останньої атестації працівника, обґрунтована та об'єктивна характеристика-відгук безпосереднього керівника про його роботу. Враховується також наявність (відсутність) документально підтверджених фактів притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності (догани) за останній робочий рік (ст. 147, 148, 151 КЗпП), інших документів, які характеризують роботу працівника.

Продуктивність праці вимірюється певними виробничими показниками, це узагальнюючий показник результативності праці, що визначається на підставі фактичних результатів праці працівника.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страховими експертами з охорони праці можуть бути особи з вищою спеціальною освітою за фахом спеціаліста з охорони праці або особи з вищою технічною або медичною освітою, які мають стаж практичної роботи на підприємстві не менше трьох років та відповідне посвідчення, яке видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Аналогічні кваліфікаційні вимоги до посади страхового експерта з охорони праці містить пункт 2.5 Положення про службу страхових експертів з охорони праці, профілактики нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування № 63 від 20.12.2011 року, а також посадова інструкція страхового експерта відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці.

Судом першої інстанції не враховано, що позивач відповідає кваліфікаційним вимогам до вказаної посади - має вищу технічну освіту, стаж практичної роботи на підприємстві не менше трьох років та відповідне посвідчення страхового експерта; його стаж роботи на посаді страхового експерта на час звільнення складав більш як 12 років, тоді як стаж роботи ОСОБА_5 на цій посаді - близько 5 місяців.

При цьому матеріали справи не містять об'єктивних даних щодо неналежного виконання позивачем своїх трудових обов'язків, порушення трудової дисципліни, притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що спростовує зміст характеристики, поданої керівником відділення.

З врахуванням наведеного апеляційний суд констатує, що звільнення позивача проведено з порушенням норм ч. 2 ст. 40, ст. 42, ч.ч.2-3 ст.49-2 КЗпП України, відтак відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України оскаржуваний наказ №432-к від 19.12.2017 року «Про звільнення ОСОБА_4.» підлягає скасуванню як незаконний, а ОСОБА_4 підлягає поновленню на посаді.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з довідкою Кам'янець-Подільського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області № 1125 від 11.12.2018 року середньоденний заробіток ОСОБА_4, виходячи з його заробітної плати за останні два повних відпрацьованих місяці, що передували звільненню (жовтень-листопад 2017 року), складав 371,83 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, виконаного відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.12.2017 року по 10.01.2019 року складає 96303,97 грн. (259 робочих днів х 371,83 грн.).

Представник відповідача визнав, що вказаний розрахунок відповідає вимогам Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 та є обґрунтованим.

З врахуванням наведеного підлягає задоволенню заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.12.2017 року по 10.01.2019 року в сумі 96303,97 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Апеляційним судом встановлено, що внаслідок незаконного звільнення позивачу спричинена моральна шкода, що полягає у моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків і потребі у додаткових зусиллях для організації ним свого життя.

При визначенні розміру цієї шкоди враховується, що позивач близько 1 року був позбавлений роботи, а відповідно заробітної плати як засобу існування, що з очевидністю вплинуло на глибину та тривалість його моральних страждань, істотність втрати нормальних життєвих зв'язків, значну потребу у додаткових зусиллях для організації свого життя.

Відтак підлягає задоволенню вимога про стягнення відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 3000 грн.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 144 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 1057,80 грн. понесених ним судових витрат та 4873,80 грн. судових витрат в дохід держави.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області №432-к від 19.12.2017 року «Про звільнення ОСОБА_4.».

Поновити ОСОБА_4 на посаді страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму та охорони праці Кам'янець-Подільського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_4 96303,97 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з якого підлягають утриманню податки та інші обов'язкові платежі, а також 3000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_4 1057,80 грн. понесених судових витрат.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області 4873,80 грн. судових витрат в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 15 січня 2019 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко