Справа № 464/5895/17 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/158/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Крайник Н.П.

суддів Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

при секретарі Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 19 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

07.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому з урахуванням клопотання про відмову від частини позовних вимог та уточнень до позовної заяви, просив поділити між ним та ОСОБА_3 спільне майно подружжя, а саме: побутову техніку, золоті вироби, повернути йому у власність належне йому майно, визнавши за ним право власності на таке.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з липня 2002 року перебував у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. 17.02.2007 року шлюб між ними зареєстровано Галицьким районним відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. 12.09.2018 року Сихівським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції шлюб між сторонами розірвано. За період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти подружжя було придбано побутову техніку: телевізор «JVS», телевізор «Elenberg», DVD-плеєр «Elenberg», пральну машину «Ardo», відеомагнітофон «JVS», цифровий фотоапарат, ноутбук «Lenovo», мікрохвильову піч «Samsung», кухонний комбайн «BOSH», однокамерний холодильник, а також золоті вироби: перстень чоловічий вагою 6,8 г кожен в кількості двох одиниць, золотий ланцюжок чоловічий 10,9 г, золотий ланцюжок жіночий 3,6 г, сережки жіночі. Крім того, зазначив, що за час перебування в шлюбі (цивільному та офіційно зареєстрованому) проживав з відповідачкою у квартирі за адресою АДРЕСА_1, де за його кошти було проведено наступні ремонтні роботи: укладання керамічної плитки та заміни сантехніки у ванній кімнаті, укладання керамічної плитки в приміщенні туалету, санвузла, у кухонній кімнаті та придбання до неї меблевого гарнітуру; заміна вікна на металопластикове; заміна дверей в одній із кімнат, в туалет та ванну кімнату, а також установка додаткових вхідних дверей.

Оскаржуваним рішення позов ОСОБА_2 задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності та виділено йому в натурі:

-кухонний телевізор вартістю 400 грн,

-побутову техніку для приготування картоплі «фрі» вартістю 600 гривень,

-музичний центр вартістю 600 гривень;

-телевізор «JVS» вартістю 500 грн,

-пральну машину «Ardo» вартістю 2500 грн,

-відеомагнітофон «JVS» вартістю 300 гривень,

-кухонний комбайн «BOSH» вартістю 400 грн,

Всього виділено ОСОБА_2 майна на загальну суму 5300,00 грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності та виділено їй в натурі:

- газовий котел, вартість якого становить 1200 грн,

- телевізор «Elenberg» вартістю 500 грн,

- DVD-плеєр «Elenberg» вартістю 600 гривень,

- однокамерний холодильник вартістю 2000 грн.

Всього виділено ОСОБА_3 майна на загальну суму 4300,00 грн.

Стягнуто з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_3 - 500 грн., грошової компенсації відповідачу за рахунок позивача для порівняння ідеальних частин вартості виділеного майна.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині позовних вимог, які не були задоволені судом,оскаржив ОСОБА_2.

Вважає рішення суду в цій частині незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що при вирішенні даного спору районним судом безпідставно не задоволено його вимоги про повернення йому відповідачем у приватну власність золотих виробів. Вважає, що наявність у нього зазначених золотих виробів підтверджується наявною у нього біркою на однин золотий перстень, яка долучена ним до матеріалів справи. Також зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи по суті не вирішено питання щодо повернення йому у приватну власність його особистих речей: одягу, фотографій, відзнаки за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та набору для бриття. Крім того, зазначив, що до спільного майна подружжя було включено музичний центр, хоча вказана техніка являється його приватною власністю, яку він придбав особисто на день свого народження у віці 40 років.

Просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким уточнені позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

У засіданні колегії суддів ОСОБА_2 скаргу підтримав та надав пояснення, аналогічні змісту скарги, просив скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Згідно вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні статті 74 СК України необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК та ч. 3 ст. 368 ЦК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленуму Верховного суду України в п. 23 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Встановлено, що з липня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано Галицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 17.02.2007 року, актовий запис № 29.

На даний час шлюб між сторонами розірвано.

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами було придбано побутову техніку: кухонний телевізор, вартістю 400 грн, побутову техніку для приготування картоплі «фрі», вартість якої 600 гривень, газовий котел, вартість якого становить 1200 грн, музичний центр, вартість якого на даний час 600 гривень; телевізор «JVS» - 500 грн, телевізор «Elenberg» - 500 грн, DVD-плеєр «Elenberg» - 600 гривень, пральну машину «Ardo» - 2500 грн, відеомагнітофон «JVS» - 300 гривень, цифровий фотоапарат - 500 грн, ноутбук «Lenovo» - 4000 грн, кухонний комбайн «BOSH» - 400 грн, однокамерний холодильник - 2000 грн. Вартість зазначеного майна сторонами погоджена.

Тому, суд поділив майно подружжя з врахуванням їх вартості, максимально до рівності часток кожного у спільному майні. В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. про повернення йому золотих виробів, а саме: персня чоловічого вагою 6,79 г вартістю 6500 грн., персня чоловічого вагою 6,79 г вартістю 6500 грн, золотого ланцюжка чоловічого вагою 10,9 г вартістю 10900 грн., золотого ланцюжка жіночого 3,6 г вартістю 3600 грн, сережок жіночих вагою приблизно 4 г вартістю 4000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження наявності у нього будь-яких ювелірних виробів, які б належали йому на праві особистої приватної власності та які б на теперішній час перебували у володінні відповідача, як і не надано доказів того, що такі дійсно були придбані під час перебування у шлюбі з відповідачем.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2. щодо того, що музичний центр, придбаний ним за особисті кошти собі на день народження, є його особистою власністю, оскільки зазначене не підтверджено належними доказами та спростовується матеріалами справи.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 чиняться перешкоди у розпорядженні належними йому предметами індивідуального користування, а саме одягом, фотографіями, відзнаками за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та набором для бриття та що такі перебувають у відповідача.

З наведених мотивів, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. в цій частині.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.