Справа № 191/3495/18
Провадження № 2/191/1041/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря - Лободи Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона, ОСОБА_1, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Синельникове Дніпропетровської області, вул. Зелена, буд. 56. Право власності на вищевказаний будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.08.2018р. Відповідачка по справі, колишня дружина її сина, зареєстрована в будинку, але фактично не проживає у вказаному будинку з квітня 2013 року і по теперішній час. У 2013 р. відповідачка виселилася з спірного житлового будинку, виписатися з будинку у добровільному порядку безпідставно відмовляється.

Просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: м. Синельникове Дніпропетровської області, вул. Зелена, буд. 56.

До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її присутності, відзиву на позов не надала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва по право на спадщину за законом серії ННІ 688965 від 07.08.2018 року, ОСОБА_1 належить житловий будинок розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Зелена, 56.

З копії домової книги для прописки громадян, проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою.

Відповідно довідки голови квартального комітету кварталу №25 м. Синельникове від 29 серпня 2018 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, але за вказаною адресою з квітня 2013 року по теперішній час не проживає.

У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.

Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.

Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: м. Синельникове Дніпропетровської області, вуя. Зелена, буд. 56, оскільки відповідач не проживає у даному будинку, більше одного року без поважної причини.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити .

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: м. Синельникове Дніпропетровської області, вуя. Зелена, буд. 56.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: ОСОБА_3