Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 760/16808/14-ц

провадження № 61-14402св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 11 березня 2016 року у складі судді Бобровник О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2016 року у складі суддів: Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

04 серпня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що внаслідок порушення відповідачами умов кредитного договору від 30 січня 2007 року № 49.35/281/07-НВС, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк») і ОСОБА_3, договору поруки від 30 січня 2007 року № 49.35/П281/07-НВС, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_4, станом на 23 вересня 2014 року виникла кредитна заборгованість у сумі 1 439 084,05 грн.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» є новим кредитором у зазначених вище зобов'язаннях, тому просить суд вказану кредитну заборгованість стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4

Короткий зміст заочного рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 11 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» 1 439 084,05 грн заборгованості за кредитним договором.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції стосовно доведеності позивачем розміру кредитної заборгованості, оскільки відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок.

Доводи апеляційної скарги про порушення банком порядку дострокового стягнення заборгованості та щодо застосування строку позовної давності судом апеляційної інстанції відхилено, з посиланням на те, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів та визначили умови такого повернення. Підстав для застосування позовної давності немає, оскільки останній платіж відповідачем здійснено у жовтні 2013 року, а позов подано до суду 04 серпня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не повідомив відповідача про заміну кредитора, апеляційний суд відхилив, вказавши, що відповідне повідомлення міститься в матеріалах справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою; зупинено виконання заочного рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 11 березня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

19 березня 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-УІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі зазначено, що при ухвалені оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права.

Судами безпідставно прийнято до уваги довідку банку про розмір заборгованості позивача, яка не є належним доказом. Умовами договору передбачено виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором шляхом здійснення періодичних щомісячних платежів, тобто настання прострочення, як і обчислення позовної давності, обчислюється за кожним окремим платежем. Для коректного розрахунку заборгованості та обчислення строків позовної давності судам необхідно було дослідити, в яких платіжних періодах виникла або могла виникнути заборгованість, тоді як надана позивачем довідка, яка не підтверджена жодними розрахунковими документами, не надає відповіді на такі питання.

Розмір заявленої позивачем заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 10 022,84 доларів США не підтверджено доказами у справі.

Суди дійшли неправильного висновку про перехід від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до відповідача, оскільки позивач не надав на підтвердження переходу такого права акт прийому-передачі права вимоги, доказів перерахування купівельної ціни за вказане право вимоги. Позивач не повідомив відповідача про здійснення первісним кредитором уступки права вимоги, доказів на підтвердження переходу права вимоги не надав, тому на підставі статті 517 ЦК України відповідач має право не виконувати зобов'язання на користь нового кредитора (позивача).

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У запереченнях на касаційну скаргу позивач посилається на необґрунтованість та безпідставність вимог і доводів касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що доводи касаційної скарги про неправдивість та недостовірність даних, зазначених у довідці позивача про заборгованість, є безпідставними, оскільки сам відповідач не надав суду доказів на спростування розміру зазначеної в ній заборгованості, а доводи про неповідомлення його про відступлення права вимоги спростовуються копією рекомендованого листа, яким ОСОБА_3 направлено відповідне повідомлення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 січня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 49.35/281/07-НВС (далі - кредитний договір), на підставі якого банк надав останньому кредит у сумі 99 000,00 доларів США зі сплатою 10,66% річних (перемінна процентна ставка), 1,83% річних (фіксована процентна ставка за користування кредитом) строком до 30 січня 2031 року.

30 січня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 49.35/П281/07-НВС (далі - договір поруки), відповідно до умов якого поручитель та боржник несуть перед кредитом солідарну відповідальність.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитом, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги до ОСОБА_3

19 червня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» направив на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 досудові вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором № 49.35/281/07-НВС від 30 січня 2007 року (а. с. 27).

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся, зокрема, шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язання згідно з умовами кредитного договору. Внаслідок таких дій позичальника станом на 23 вересня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 1 439 084,05 грн, яка складається з тіла кредиту - 1 266 233,93 грн та відсотків за користування кредитом - 172 850,12 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом позову у цій справі є вимога ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, а саме: за тілом кредиту, зі сплати відсотків за користування кредитом, право на вимогу якої позивач набув на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (стаття 1048 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі, коли договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

ОСОБА_4 виступила поручителем виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (стаття 553 ЦК України).

Відповідно до статті 554 ЦК України, в редакції чинній на час розгляду справи, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З огляду на встановлення факту неналежного виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідачів (позичальника і поручителя) відповідає зазначеним вище нормам ЦК України.

Доводи касаційної скарги про неналежність такого доказу як довідка позивача про розмір заборгованості Верховний Суд відхиляє з тих підстав, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (частина третя статті 10 ЦПК України 2004 року), тобто сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом принципу змагальності обов'язок доказування своїх доводів (як наявності обставин, так і на їх спростування) покладено не лише на позивача, а й на відповідача.

Відповідач не надав суду доказів на спростування розрахунку позивача, повної чи часткової відсутності заборгованості за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги про встановлення обов'язку позичальника здійснювати погашення кредиту періодичними щомісячними платежами, тобто прострочення відбувається за кожним платежем окремо, як і обчислення позовної давності, що впливає на правильність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд також відхиляє.

Обов'язок позичальника повернути суму отриманого кредиту встановлено у статті 1054 ЦК України, а сплатити відсотки за користування кредитними коштами - статтею 1048 ЦК України. Зазначені платежі визначаються за домовленістю сторін кредитного договору і обов'язковість їх сплати передбачено законом.

Періодичність здійснення сплати кредитних платежів впливає на порядок нарахування та розмір неустойки за порушення строків виконання кредитного зобов'язання, однак ПАТ «Дельта Банк» таких вимог у позові не заявлено.

Верховний Суд погоджується з тим, що періодичність платежів також впливає і на обчислення позовної давності, проте відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Про застосування позовної давності вперше заявлено у заяві про перегляд заочного рішення (а. с. 1-5, Т. 2). До ухвалення заочного рішення відповідач жодних заяв та пояснень суду не надавав, тоді як про обізнаність відповідача щодо звернення банку до суду свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення повідомлення суду про призначення справи, а також зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, який ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2016 року залишено без розгляду.

Встановивши, що останній платіж за кредитом відповідач здійснив у жовтні 2013 року, а з позовом до суду банк звернувся 04 серпня 2014 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність пропуску позовної давності.

Доводи касаційної скарги про недоведеність переходу права вимоги за кредитним договором від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» є необґрунтованими з огляду на таке.

Підстави та порядок заміни кредитора у зобов'язані встановлено у статтях 512 - 519 ЦК України.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Боржник, відповідно до частини першої статті 518 ЦК України, має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Боржник наділений правом висувати свої заперечення проти самої вимоги з тих підстав, які мав до первісного кредитора.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідача повідомлено про заміну кредитора у кредитному зобов'язанні, натомість в матеріалах справи відсутні докази пред'явлення відповідачем своїх заперечень позивачу.

З огляду на викладене оскаржувані судові рішення є такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права. Обставини справи, встановленні судами на підставі наявних у справі доказах, наданих позивачем і не спростованих відповідачем.

Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки обставин та доказів у справі, яким суди надали належну правову оцінку. Крім того, доводи касаційної скарги є аналогічними доводам заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги, які зводяться до незгоди заявника із судовим рішенням, і яким суд апеляційної інстанції надав правову оцінку.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року виконання заочного рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 11 березня 2016 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі, тому згідно із положеннями статті 436 ЦПК України їх виконання підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 11 березня 2016 року .

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С. О.Погрібний

О. В. Ступак