Дата документу 08.04.2019
Справа № 334/9225/18
Провадження № 2/334/1521/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.;

при секретарі Сагайдак Г.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 усунення перешкод у праві власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить об'єкт нерухомості, квартира за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2018 року, реєстраційний номер 2937, укладений між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який діяв за себе особисто та від імені ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі довіреності від 07.08.2018 року №18/37- н/18-2018-3-396. Відомості внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №146896179 від 26.11.2018 року.

Відповідно до п. 15 Договору, ОСОБА_3, який діяв за себе особисто та від імені ОСОБА_2 зобов'язався звільнити відчужувану квартиру від наявних речей домашнього вжитку, сплатити всі належні комунальні та інші платежі, а також передати відчужувану квартиру Покупцю для вільного користування та безперешкодного володіння нею. В строк до двадцять сьомого листопада дві тисячі вісімнадцятого року зняти з реєстраційного обліку в зазначеній вище квартирі, що відчужується осіб, які в ній зареєстровані та мешкають.

Позивач правомірно та на законних підставах набув право власності на вищевказану квартиру та на теперішній час є єдиним власником вказаного об'єкту нерухомості, але він позбавлений можливості вільно користуватися придбаним житлом через те, що у зазначеній квартирі досі зареєстрований відповідач по справі, ОСОБА_2, хоча фактично у ній не проживає. Згідно нотаріальної довіреності, наданої ним на ім'я продавця ОСОБА_3, в ній відсутні повноваження на зняття відповідача з реєстраційного обліку.

На теперішній час відповідач залишається зареєстрованим в квартирі позивача, в добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку, тому позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права та просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Справа призначена до розгляду в загальному позовному провадженні. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Позивач та його представник, адвокат Штенгелов О.В. в судове засідання не з'явились, надали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягають на задоволенні позову.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проживає за межами території України, тому його представником за довіреністю ОСОБА_3 від його імені надано суду нотаріально посвідчену письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги визнали у повному обсязі, не заперечують проти задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2018р., укладеного між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який діяв за себе особисто та від імені ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі довіреності від 07.08.2018 року №18/37- н/18-2018-3-396. Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г., зареєстрований в реєстрі під № 2937 (а.с.8-9,12-13).

Відомості про реєстрацію права власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №146896179 від 26.11.2018 року (а.с.10).

Відповідно до п. 15 Договору купівлі-продажу, продавець ОСОБА_3, який діяв за себе особисто та від імені ОСОБА_2 зобов'язався звільнити відчужувану квартиру від наявних речей домашнього вжитку, сплатити всі належні комунальні та інші платежі, а також передати відчужувану квартиру Покупцю для вільного користування та безперешкодного володіння нею. В строк до 27.11.2018 року зняти з реєстраційного обліку в зазначеній вище квартирі, що відчужується осіб, які в ній зареєстровані та мешкають (а.с.9- оберт).

Проте, в квартирі по теперішній час залишається зареєстрованим відповідач по справі ОСОБА_2, що підтверджується Довідкою юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг № 01-71/14722 від 17.12.2018 р., а також нотаріально посвідченою заявою представника відповідача ОСОБА_3, який підтверджує що у зв'язку з відсутністю повноважень на зняття з реєстраційного обліку у довіреності, він не зміг зняти з реєстрації (виписати) ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.11,17).

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Наявність реєстрації відповідача у квартирі АДРЕСА_1 приводить до обмеження права власності позивача, що виражається в неможливості розпорядитись об'єктом власності на свій розсуд.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло, таким чином внаслідок припинення права власності на житлове приміщення, особа та члени її сім'ї втрачає і право користування цим приміщенням.

З'ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2, є колишнім співвласником вказаної квартири, та в силу вимог ст.346 ЦК України через укладання договору купівлі-продажу квартири, який є чинним і недійсним не визнаний, втратив право користування даною квартирою.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є колишнім співвласником даної квартири разом зі своїм сином ОСОБА_3, який розпорядився даним житлом, в тому числі і від його імені на підставі нотаріальної довіреності, тому втратив право користування даним житлом після відчуження свого майна, однак добровільно з реєстраційного обліку не знявся, та залишається зареєстрованим в спірному житловому приміщенні, що спричиняє новому власнику, позивачу додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись Конституцією України, ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 346, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 156 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Баруліна Т. Є.