ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року

м.Суми

Справа №592/13688/17

Провадження № 22-ц/816/162/19

розглянув у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 14 листопада 2018 року в складі судді Костенка В.Г., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 22 листопада 2018 року, -

в с т а н о в и в:

28 листопада 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, вимоги якого обґрунтовані тим, що з відповідачем 20 січня 2011 року був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов'язань з вчасного їх повернення відповідач не виконав, тому станом на 04 липня 2017 року утворився борг на загальну суму 16270,16 грн., який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 14 листопада 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задовлено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 5392,27 грн. та 530,24 грн. на відшкодування судових витрат, а всього 5922,51 грн.

Відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 7984,36 грн., штрафу в сумі 517,99 грн. та 2375,53 грн. пені.

ПАТ КБ «Приватбанк» з вказаним рішенням суду не погодилось в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, пені та штрафу і, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати в частині незадоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги наданий банком розрахунок заборгованості, в якому вказані суми відсотків, пені та інші суми, розраховані відповідно до умов кредитного договору, хоча сам розрахунок, на думку позивача, є належним і допустимим доказом для підтвердження розміру заборгованості відповідача перед банком. До того ж, як вказав позивач, надані ним докази відповідачем не спростовані. Відтак, позивач вважає, що відповідач, висловивши згоду на укладення кредитного договору, взяв на себе зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, а також неустойки за порушення взятих ним зобов'язань.

В частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту судове рішення суду не оскаржується.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 7).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_1 погодився, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчив, що був ознайомлений з договором про надання банківських послуг, а також вказав на обізнаність стосовно того, що Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua, які він зобов'язався виконувати, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначив, що за кредитним договором № б/н від 20 січня 2011 року станом на 04 липня 2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 16270,16 грн., яка складається із: 4659,31 грн. заборгованості за кредитом, 7984,36 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2375,53 грн. пені, а також 500 грн. фіксованої частини штрафу та 750,96 грн. його процентної складової (а.с. 5 - 7).

З наданої банком інформації по кредитному договору № б/н від 20 січня 2011 року вбачається, що ОСОБА_1 видавались наступні картки: НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, а остання видана позичальнику кредитна картка № НОМЕР_5 має строк дії по лютий 2019 року (а.с. 77).

Крім того, банк надав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником, згідно з якою базова відсоткова ставка по кредитному ліміту становить 3 % в місяць, щомісячні платежі умовами кредитування передбачені у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишка заборгованості, зі строком внесення до 25 числа місяця, наступного за звітним. Крім того, умовами кредитування передбачені пеня та штраф за порушення строків по грошових зобов'язань (а.с. 78).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що кредитний договір від 20 січня 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений і останній має обов'язок повернути заборгованість по тілу кредиту. Проте, як вказав суд першої інстанції, позов у частині стягнення процентів, виходячи з процентних ставок 3,6 % та 3,5 % на місяць у розмірі 7984,36 грн., не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надав доказів письмового повідомлення відповідача про зміну відсоткової ставки з 3% до 3,6 % та 3,5 % на місяць, відповідно. Крім того, суд стягнув штраф у розмірі 732,96 грн., беручи до уваги суму заборгованості за кредитом, та відмовив у задоволенні пені у розмірі 6270,44 грн., враховуючи те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Проте, з такими висновками суду колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами спору кредитний договір у зв'язку з неодноразовим перевипуском картки був пролонгований до лютого 2019 року, тобто, у вказаний період продовжили свою дію підписані позичальником умови анкети - заяви та довідки про умови кредитування, в яких сторонами обумовлена базова процентна ставка за користування кредитними коштами на рівні 3 % в місяць, тобто 36 % на рік.

Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом банк нараховував відсотки за користування кредитом, а саме: 05 липня 2014 року по 21 серпня 2014 року банк застосовував процентну ставку 30 % річних; з 01 вересня 2014 року по 27 лютого 2015 року проценти нараховувались по ставці 34,8 % річних; з 01 квітня 2015 року по 23 червня 2015 року - по ставці 43,2 % річних; з 24 червня 2015 року по 15 квітня 2016 року - по ставці 3,6 % в місяць; з 25 квітня 2016 року по 04 липня 2017 року - по ставці 3,5 % в місяць (а.с. 5 - 6).

В той же час, збільшення процентної ставки за вказані періоди з 3 %, у тому числі і у випадку простроченої заборгованості, сторонами кредитного договору не було узгоджено ні у анкеті - заяві, ні у довідці про умови кредитування, підписаних позичальником.

Так, з матеріалів справи вбачається, що строк дії останньої картки відповідача визначений до лютого 2019 року (а.с. 77).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 28 лютого 2019 року включно. Відтак, у межах вказаного у позовній заяві кінцевого строку розрахунку заборгованості (04 липня 2017 року) відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти на рівні 36 % річних періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця.

Визначаючи заборгованість за процентами, колегія суддів враховує обставини того, що за розрахунком банку (а.с. 5 - 6) до 31 липня 2015 року позичальник вчасно сплачував щомісячні платежі за процентами та тілом кредиту, проте, починаючи з 01 серпня 2015 року періодично почала виникати прострочена заборгованість (стовпчик 16 розрахунку а.с. 6). В той же час, ОСОБА_1 погашав заборгованість (стовпчик 18 розрахунку а.с. 6) та прострочені вимоги періодично виходили на 0 грн.

Проте, з 01 березня 2017 року по 04 липня 2017 року (кінцева дата розрахунку) за кредитним договором виникла прострочена заборгованість, тому за вказаний період і підлягає нарахуванню заборгованість по процентам, виходячи із суми заборгованості за тілом кредиту - 4659,31 грн., розмір якої сторони не оскаржують.

Отже, розрахунок заборгованості за процентами з 01 березня 2017 року по 04 липня 2017 року виглядає наступним чином:

4659,31х36%х126днів:365 днів=579,03 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами на рівні 36 % річних за період з 01 березня 2017 року по 04 липня 2017 року, тому вимоги банку підлягають частковому задоволенню, а рішення суду в цій частині щодо вирішення вказаного питання, відповідно, необхідно скасувати.

Стосовно вирішених позовних вимог в частині відмови у стягненні з відповідача пені у сумі 2375,53 грн. та часткове задоволення вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 732,96 грн., то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Ураховуючи обставини того, що заборгованість по тілу кредиту та процентам складає 5238,34 грн. (4659,31 грн.+579,03 грн.), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у сумі 761,92 грн. (500 грн + 5% від заборгованості (4659,31 грн. заборгованості по кредиту + 579,03 грн. боргу по процентам за користування кредитом=5238,34 грн.)), а не 732,96 грн., як помилково вважав суд першої інстанції.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відмовивши банку у стягненні з відповідача процентів за користування кредитними коштами, виходячи із ставки 36 % річних, у зв'язку з чим невірно визначено розмір штрафу, суд першої інстанції, тим самим, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення цих вимог, стягнувши із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 579,03 грн. та штраф у сумі 761,92 грн. Отже, всього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 6000,26 грн. (4659,31 грн. боргу по тілу кредиту + 579,03 грн. боргу по процентам за користування кредитом + 761,92 грн. штрафу) в якості заборгованості за кредитним договором.

Виходячи з того, що за кредитним договором передбачений обов'язок позичальника повернення кредиту та сплати процентів щомісячними платежами, а останній платіж відповідачем здійснено 01 червня 2017 року в розмірі 150 грн., тому посилання представника відповідача адвоката ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву (а.с. 51 - 54) про те, що вимога банку про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 4659,31 грн. пред'явлена 28 листопада 2017 року поза межами трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) не знайшло свого підтвердження.

За таких обставин, оскаржене рішення суду на підставі ст. 376 ч. 1 п. п. 1, 4 ЦПК України підлягає скасуванню в зазначеній вище частині, а апеляційна скарга, відповідно, підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в частині розміру судових витрат необхідно змінити.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, а саме: на 37 %, тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 592 грн. судового збору (37 % від 1600 грн), а не 530,24 грн., як помилково вказав суд першої інстанції, та за апеляційний розгляд справи в сумі 888 грн. (37 % від 2400 грн), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 14 листопада 2018 року про відмову в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами та про часткове задоволення вимог про стягнення штрафу скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) 4659 грн. 31 коп. боргу по тілу кредиту, 579 грн. 03 коп. боргу по процентам за користування кредитом та 761 грн. 92 коп. штрафу, а всього стягнути 6000 грн. 26 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 січня 2011 року.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 14 листопада 2018 року в частині стягнення судового збору змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 592 грн. судового збору.

В іншій оскарженій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 888 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 січня 2019 року.

Судді: С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Т.А. Левченко

О.І. Собина