Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Лісняк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство Миколаївської міської ради Донецької області «Сервіскомуненерго» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що Комунальне підприємство Миколаївської міської ради Донецької області «Сервіскомуненерго» є постачальником житлово-комунальних послуг в будинку № 6 по провул. Матросова м. Миколаївка. В квартирі № 2 вищевказаного будинку проживає ОСОБА_1, квартира є приватизованою, має особовий рахунок № 29102. Згідно зі ст. 66 Житлового кодексу України, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Відповідно до ст. 68, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги. Плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського фонду вносяться щомісячно. У звязку з неналежним виконанням обовязку по сплаті житлово-комунальних послуг, за особовим рахунком відповідача станом на 01 липня 2018 року утворилась заборгованість у сумі 24828,80 грн. Комунальне підприємство Миколаївської міської ради Донецької області «Сервіскомуненерго» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції у сумі 19103,24 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 2555,80 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. В подальшому представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких він просить стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з січня 2016 року по вересень 2018 року у сумі 14009,04 грн., з урахуванням індексу інфляції у сумі 2167,19 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 554,11 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву від 22 січня 2019 року, в якій просить суд проводити судове засідання без участі представника, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідачем було надана відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов він визнає частково, вважає, що позивачем було порушено строк позовної давності, оскільки ним ставиться питання про стягнення заборгованості за період з січня 2009 року по сьогоднішній день. Позивач звернувшись до суду у листопаді 2018 року може ставити питання про стягнення заборгованості лише з листопада 2015 року. Посилання позивача на переривання позовної давності не має правового значення, оскільки відповідач зазначає в розрахунку заборгованості, що платіж останній раз був внесений у листопаді 2013 року і після цього жодного платежу не було. Відповідно до розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідача з листопада 2015 року по листопад 2018 року становить 13400,13 грн. Що стосується стягнення з нього індексу інфляції у розмірі 19103, 24 грн. та 3% річних у розмірі 2555,8 грн., він просить застосувати ст. 8 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст. 258 ч. 2 ЦПК України. Таким чином, відповідач вважає, що з нього підлягає стягненню заборгованість за період з листопада 2015 року листопада 2018 року у розмірі 13400,13 грн.

23.01.2019 року відповідачем було надано заяву, в якій він уточнену позовну заяву визнав частково, а саме в частині: заборгованості за період з січня 2016 року по вересень 2018 року в сумі 14009,04 грн. в іншій частині просить відмовити.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Комунальне підприємство Миколаївської міської ради Донецької області «Сервіскомуненерго» надає населенню житлово-комунальні послуги (з утримання будинків та прибудинкових територій, централізованого постачання холодної води, водовідведення та вивезення твердих побутових відходів).

Як зазначено в Довідці Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» за № 04/891 від 05.07.2018 року боржник ОСОБА_1 мешкає за адресою: Донецька область, м. Миколаївка, пров. Матросова, 6/2.

У зв'язку з неналежним виконанням обов'язку по сплаті спожитих житлово-комунальних послуг (з утримання будинків та прибудинкових територій, централізованого постачання холодної води, водовідведення та вивезення твердих побутових відходів), за особовим рахунком відповідача № 29102 за період з січня 2016 року по вересень 2018 року утворилась заборгованість у сумі 14009,04 грн.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, централізоване опалення тощо).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Судом встановлено, що надання житлово-комунальних послуг (з утримання будинків та прибудинкових територій, централізованого постачання холодної води, водовідведення та вивезення твердих побутових відходів), здійснює Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго».

На підставі п. 1 ч. 1, п. п. 5, 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Згідно з п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

З наданих суду доказів видно, що ОСОБА_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: Донецька область, м. Миколаївка, пров. Матросова, 6/2 та користується послугами з утримання будинків та прибудинкових територій, централізованого постачання холодної води, водовідведення та вивезення твердих побутових відходів, зі скаргами та претензіями до Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» не звертався.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житво-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно ст.ст. 66, 67 Житлового кодексу України, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 68 ч. 1, 2 Житлового кодексу України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги. Плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського фонду вносяться щомісячно.

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують права та обовязки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідач ними користується.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 527 ЦК України вказує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивачем здійснене нарахування інфляційних втрат у розмірі 2167,19 грн., та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 554,11 грн.

Зобовязання, що виникло між сторонами, є грошовим, тому наслідком їх невчасного виконання є застосування вимог ч.2 ст.625 ЦК України.

Помилковим є посилання відповідача на річний строк позовної давності до вимог про стягнення боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна ;text=???????%20???????#w26">давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені) .

Інфляційні втрати та три відсотки річних за своєю правовою природою мають гарантувати право стягувача від знецінення невчасно одержаного ним виконання зобовязання через прострочення боржника, і не є неустойкою (штрафом, пенею).

Посилання відповідача на ст. 8 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є також помилковим, оскільки відповідно до ст. 8 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 2 вересня 2014 року в зоні проведення АТО введено мораторій на нарахування пені за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги, але оскільки пеня має іншу правову природу ніж інфляційні нарахування та три відсотки річних доводи ОСОБА_1 не приймаються до уваги.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з цього слід підкреслити, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних: розмір процентів за порушення грошового зобовязання є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів; входить до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника; не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги в розмірі 14009 грн. 04 коп., індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 2167 грн. 19 коп. та 3% річних в розмірі 554 грн. 11 коп.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України на користь позивача судовий збір в сумі 1762,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 625 ЦК України, ст.ст.64, 67, 68 ЖК України, ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» на р/р 9022 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, , заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з січня 2016 року по вересень 2018 року у сумі 14009 (чотирнадцять тисяч девять) грн. 04 коп., індекс інфляції у сумі 2167 (дві тисячі сто шістдесят сім) грн. 19 коп., 3 % річних у сумі 554 (пятсот пятдесят чотири) грн. 11 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» на р/р 6590 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_3