ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/6855/17 Головуючий в І інстанції Хайдарова І.О.
Номер провадження №22ц-819/9/19 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Хайдарової І.О. від 14 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про виселення з житлового будинку,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 29.10.2009 року. В зазначеному будинку зареєстровані, крім позивача, її батьки ОСОБА_7 і ОСОБА_8, рідна сестра ОСОБА_9 та дочка сестри і відповідача ОСОБА_10.

Відповідач по справі ОСОБА_5 є чоловіком її сестри, який зі згоди її батьків, колишніх власників будинку, в 2001 році вселився у спірне житло та проживає в ньому без реєстрації.

На її вимоги виселитися із спірного будинку відповідач не реагує. У зв'язку з цим позивач просить суд усунути їй перешкоди в користуванні своєю власністю та виселити відповідача з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14.08.2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, вказуючи на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на ту обставину, що позивач не надала належних доказів, які б підвереджували, яким чином він створює їй перешкоди в користуванні та розпорядженні її майном.

Також звертає увагу апеляційного суду на те, що його дружина ОСОБА_9 з 2010 року перебуває на заробітках в Італії, тому їхня спільна дочка ОСОБА_10, яка зареєстрована та мешкає в спірному будинку, знаходиться на його утриманні та виховані. Матір дитини ухиляється від виконання батьківських обов'язків, тому рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20.09.2016 року стягнуто з ОСОБА_9 на його користь аліменти на утримання дитини і на даний час вирішується питання про позбавлення її батьківських прав.

Вважає, що в даному випадку, коли неповнолітня дитина постійно проживає з одним із батьків, який, відповідно до сімейного законодавства, виконує свої батьківські обов'язки, неможливо позбавити, у першу чергу, таку дитину батьківської турботи шляхом виселення батька з будинку.

Крім того апелянт зазначає, що його дочка має важку хворобу, потребує лікування хіміотерапією, тому в даний час перебуває за кордоном на лікуванні, але після проходження курсу лікування він з дочкою планує проживати за місцем її реєстрації, оскільки іншого житла ні вона, ні він не мають.

Вважає безпідставним твердження позивача, що за період проживання відповідача у спірному будинку ним жодного разу не було сплачено за комунальні послуги, оскільки між ОСОБА_6, як власником житла та ним відсутні договірні відносини щодо сплати комунальних послуг відповідно до ст.162 ЖК УРСР.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_11, який представляє інтереси ОСОБА_6 зазначає, що скаржник не спростував належними доказами законності рішення. Вирішальною обставиною для виселення відповідача є те, що змінився власник будинку, де він проживає, а ОСОБА_6, як новий власник не давала згоди на його проживання в будинку.

Крім того, зазначаючи про необхідність з його боку здійснення догляду за своєю донькою, яка має право на користування спірним житлом, апелянт приховує той факт, що з червня 2017 року донька, за його посвідченої нотаріально згоди, виїхала на постійне місце проживання до своєї матері в Італію, а з осені 2017 року не проживає і сам апелянт, так як знаходиться на роботі за кордоном.

Справа переглядається в апеляційному порядку Херсонським апеляційним судом відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017р. №452/2017 та положень ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності позивачеві ОСОБА_6, що підтверджено договором дарування від 25.10.2009 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24527866 від 20.11.2009 року (а.с.9-10). Попереднім власником будинку була матір позивачки ОСОБА_7

24 лютого 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 укладено шлюб, внаслідок чого остання змінила прізвище на ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2. Вони є батьками неповнолітньої ОСОБА_10, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.34). Після укладення шлюбу ОСОБА_5 вселився до будинку колишнього власника будинку ОСОБА_7 з її згоди, що встановлено судовим рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 липня 2010 року (а.с.11-12).

ОСОБА_5 має власний будинок у с. Казачі Лагері Цюрупинського району, в якому він і зареєстрований (а.с.74).

Дитина ОСОБА_10 зареєстрована у спірному будинку, але не проживає в ньому з червня 2017 року (а.с.75, 76). ОСОБА_5 надав згоду своїй малолітній дочці ОСОБА_10 на виїзд та на постійне проживання до Італійської Республіки (а.с.70).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивоване тим, що ОСОБА_5 проживає в спірному житлі без відповідних правових підстав, не є членом родини власника та має власне житло, тому не має права користування спірним жилим приміщенням.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна позиція зазначена в правовому висновку Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 і якої притримується Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13-ц.

Оскільки у даній справі встановлено, що право власності колишнього власника житла припинилося, і це тягне за собою втрату його членами сім'ї права користуватися житлом, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідача.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що у разі його виселення із спірного будинку будуть порушенні права його малолітньої дочки ОСОБА_10, оскільки судом першої інстанції встановлено, що дитина вже тривалий час проживає в Італії разом зі своєю матір'ю. Даний факт підтверджується довідкою №3189 від 28.12.2017 року, виданою виконкомом Антонівської селищної ради м. Херсона Херсонської області та актом голови квартального комітету № 3188 від 28.12.2017 року (а.с.75,76).

Крім того відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_5, останній надав згоду своїй малолітній доньці ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 на постійне проживання в Італійській Республіці разом з її матір'ю ОСОБА_9 (а.с.70).

Не заслуговують на увагу й твердження апелянта про те, що він не створює позивачці перешкод у користуванні її власністю, оскільки визначальним аргументом на користь висновку суду є сам факт проживання його у будинку, що належить позивачці без будь-яких правових підстав.

Тривалий строк користування апелянтом спірним будинком, враховуючи зміну власника, членом сім'ї якої він не є не може бути підставою для відмови у захисті прав нового власника на користування житлом на власний розсуд.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 374, 375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 22 січня 2019 року.

Головуючий О.М. Полікарпова

Судді Л.П. Воронцова

П.Я. Ігнатенко