ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 628/979/17

Провадження № 22-ц/818/1392/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів -Маміної О.В., Бровченка І.О.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

представник позивач : ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення компенсації моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куп'янського районного суду Харківської області від 04 грудня 2018 року, в складі судді Цендра Н.В., в залі суду в місті Куп'янськ,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнили.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в регіональній інформаційно-рекламній щотижневій газеті «НАШ ГОРОД» (випуск НОМЕР_1) на першій шпальті була розміщена стаття «ІНФОРМАЦІЯ_3», автором якої зазначена ОСОБА_3. Вважають, що вказаною публікацією їх скомпрометовано в очах громадськості та порушено презумпцію невинуватості, передбачену Конституцією України та Кримінальним кодексом України, оскільки кримінальне провадження за фактом смерті ОСОБА_4 на даний час не є закінченим, а триває в Куп'янському міськрайонному суді. Також зазначають, що підтвердженням порушення їх особистих немайнових прав є вислови, використані у публікації, а саме: 1) назва статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» вказує читачам, що факт вбивства вже нібито встановлено та всі фігуранти справи є вбивцями. 2) «... о зверском избиении четырьмя купянскими отморозками жителя Ковшаровки ОСОБА_4...». Судом не встановлено, яка кількість осіб наносила удари потерпілому. Автор називає фігурантів справи, серед яких зазначено і позивача, «отморозками», що завдає шкоди його честі та гідності, діловій репутації. 3) Автор статті самостійно встановила, ким було спровоковано скандал та факт перебування його учасників у стані сп'яніння - їй для цього не потрібні жодні спеціальні знання, доведення експертних досліджень та судового розгляду. 4) Відповідачі пишуть: «спровоцированный одним из братьев ОСОБА_9 скандал перерос в зверское избиение ОСОБА_4 четверкой пьяных «товарищей». В публікації наводяться показання свідків, що суперечить положенням КПК України (ст.ст. 66, 346, 352) щодо запобігання доведення до відома ще не допитаних в суді свідків змісту показань, які вже прозвучали. 5) Стаття містить недвозначні висловлювання в бік захисника підсудного ОСОБА_1, а саме - ОСОБА_2: «адвокаты подсудимых ведут себя довольно хамски по отношению к представителям прессы и показывают практически полное незнание законов, но при этом очень самоуверенны». Зазначеними висловами, вважають позивачі, завдається істотна шкода честі, гідності, діловій репутації ОСОБА_2, оскільки він є адвокатом з дванадцятирічним досвідом роботи та дорожить своїм добрим ім'ям. У зв'язку з чим вимушені були звернутися до суду за захистом своїх прав та просили визнати недостовірною інформацію, викладену ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 в регіональній інформаційно-рекламній щотижневій газеті «НАШ ГОРОД» (випуск НОМЕР_1) у статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», зобов'язати відповідачів її спростувати, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Куп'янського районного суду Харківської області від 04 грудня 2018 року позов ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 в регіональній інформаційно-рекламній щотижневій газеті «НАШ ГОРОД» (випуск НОМЕР_1) у статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», а саме назву статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», та вислів «пьяный».

Зобов'язано ОСОБА_3 в межах місячного строку після набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1, шляхом розміщення в регіональній інформаційно-рекламній щотижневій газеті «НАШ ГОРОД» під заголовком «Спростування» повідомленню наступного змісту: «Інформація, розміщена ІНФОРМАЦІЯ_2 в регіональній інформаційно-рекламній щотижневій газеті «НАШ ГОРОД» (випуск НОМЕР_1) у статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» є недостовірною в частині заголовку даної статті, а саме назва «ІНФОРМАЦІЯ_3», а також вислів пьяний».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судовий збір в розмірі 112 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3 910,98 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що інформація, зазначена в ухвалі Апеляційного суду, яка набрала законної сили, в тому числі й щодо перебування позивача ОСОБА_1 в стані алкогольного сп'яніння, була відома до оприлюднення оспорюваної статті. Станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 (день виходу оспорюваної публікації в газеті) запобіжний захід - тримання під вартою позивача - не змінювався. Зазначає, що розгляд справи у кримінальному провадженні є відкритим. Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки цим доказам. Крім того, вказує, що на час прийняття оскаржуваного рішення позивачем не було надано до суду доказів зміни кваліфікації обвинувачення, пред'явленого ОСОБА_1 та не надано виправдовувальний вирок щодо нього. Вважає, що назва статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» чітко вказує на те, що судом розглядається справа про вбивство ОСОБА_4. Тому висновок суду щодо тлумачення назви статті та визнання в резолютивній частині рішення назви статті недостовірною інформацією є необґрунтованим. Також зазначає, що назва статті не містить ствердження, що саме позивач є вбивцею та не містить прізвища, ім'я та по батькові позивача ОСОБА_1, тобто у назві оскаржуваної статті відсутня інформація про фізичну особу. Стосовно моральної шкоди зазначає, що доказів того, що позивач ОСОБА_1 пережив відчуття образи та приниження його честі, гідності внаслідок оскаржуваної публікації матеріали справи не містять. Із матеріалів справи не вбачається причинно-наслідкового зв'язку між фактом виходу зазначеної статті та завданням моральної шкоди позивачу.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в НОМЕР_1 випуску газети «Наш город» від ІНФОРМАЦІЯ_2 була розміщена публікація під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_3», автором якої зазначена ОСОБА_3.

У відповідних частинах публікації написано:

«НГ» рассказывал о зверском избиении четырьмя купянскими отморозками жителя Ковшаровки ОСОБА_4, после которого он скончался на четвёртый день, не выходя из комы.

В преступлении обвиняются тогдашний работник милиции ОСОБА_7, местный предприниматель ОСОБА_1, братья ОСОБА_14 и ОСОБА_9», - розташоване на С.1 газета «НАШ ГРОД»;

«Напомним, в конце июня прошлого года ОСОБА_4 вместе с женой и друзьями - супружеской парой ОСОБА_17 решили отметить в кафе городского парка «Бат БЕШ» окончание школы дочери ОСОБА_4. Спровоцированный одним из братьев ОСОБА_9 скандал перерос в зверское избиение ОСОБА_4 четверкой пьяных «товарищей» - розташоване на С. 1 газета «НАШ ГРОД»;

«Оказывается, что вся четверка, бившая ОСОБА_4, была «тихой и спокойной», один ОСОБА_4 был агрессивным. Все в унисон выгораживали одного из подсудимых ОСОБА_1, который, якобы вовсе «не при делах», он просто стоял в стороне, возле забора и драку даже не видел. Теперь оказалось, что у ОСОБА_1 были проблемы с рукой: то ли растяжение, то ли перелом.» - розташоване на С.1 газети «НАШ ГРОД». (т. 1 а.с. 9-10).

Згідно висновку судової лінгвістичної (сематико-текстуальної) експертизи писемного мовлення № 1420 складеної 05.06.2018, у статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», що розташована у газеті «НАШ ГОРОД» (випуск НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_2 (С.1-2), - міститься інформація негативного характеру щодо ОСОБА_1, яка виражена в образливій формі. На негативний зміст інформації вказують лексеми «зверское избиение», «преступление», «отморозки», «четверка пьяных «товарищей», «якобы вовсе «не при делах»» із негативною компонентою значення, у тому числі шляхом навішування лексичних ярликів, що може не викликати схвалення, позитивного ставлення по відношенню до зазначеної особи.

Лексема «пьяный» у контекті дослідженого текстового матеріалу статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», що міститься у газеті «НАШ ГОРОД» (випуск НОМЕР_1) від ,ІНФОРМАЦІЯ_2 (С.1-2), має форму фактичного твердження;

лексема «отморозок» у контекті дослідженого текстового матеріалу статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», що міститься у газеті «НАШ ГОРОД» (випуск НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_2 (С. 1-2), має форму оцінного судження із негативною (образливою) компонентою значення.

Стаття «ІНФОРМАЦІЯ_3» у газеті «НАШ ГОРОД» (випуск НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_2 (С.1-2) не належить до жанру інтерв'ю, вона є аналітичною статтею. (т. 2 а.с. 16-21)

Згідно повідомлення в.о. старшого секретаря Куп'янського міськрайонного суду від 16.06.2017 р., в провадженні Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з 10.01.2017 р. перебуває кримінальне провдження з обвинувальним актом відносн ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_14, обвинувачених за п.п. 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 296 КК України, за участю потерпілої ОСОБА_15, її представника - адвоката Бишкова О.В., потерпілого ОСОБА_17, захисників - адвокатів Ніконова М.М., Борзих Ю.В., Церковного В.В., Тарасова О.С. Розгляд вищевказаної справи є відкритим. (т. 1 а.с. 199).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.08.2016 р., залишеною в силі Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області від 05.09.2016 р., до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. (т. 1 а.с. 201-207).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що назва статті "ІНФОРМАЦІЯ_3" та вислів "пьяний" є фактичним твердженням, при цьому автор використав категорично сформульовану конструкцію.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що зазначена інформація підлягає спростуванню, а спричинена у зв'язку із розповсюдженням такої інформації шкода - підлягає відшкодуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria)).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Аналізуючи характер оспорюваної інформації, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що інформація, що викладена у статті ОСОБА_3, в тому числі її заголовок, є висвітленням судового процесу над особами, що звинувачуються у вбивстві ОСОБА_4, про що прямо вказано в публікації.

ОСОБА_3 передає суть звинувачення, наводить оціночні судження, викладає суб'єктивну думку автора щодо подій, яка склалася із інформації, отриманої в ході відкритого судового засідання, із показань свідків, та із процесуальних документів досудового слідства, що підтверджено матеріалами справи.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про інформаційні агентства» громадяни, юридичні особи, державні органи і органи місцевого самоврядування, а також їх уповноважені представники мають право вимагати від інформаційного агентства спростування розповсюджених про них відомостей, що не відповідають дійсності, принижують їх честь та гідність.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 35 Закону України «Про інформаційні агентства» інформаційне агентство, суб'єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

Матеріали справи містять дані про те, що ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.08.2016 року , яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області встановлено наявність висунутої ОСОБА_1 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.7,12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України.

Так, за змістом ухвали Апеляційного суду Харківської області від 05 вересня 2016 року, «органом досудового слідства встановлено, що 25 червня 2016 року близько 23 години 50 хвилин ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись біля приміщення нічного клубу «Sam FERI Club & Karaoke Hall», розташованому на території Куп'янського міського парку культури та відпочинку, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_9, маючи умисел на умисне вбивство ОСОБА_4 з хуліганських мотивів, спровокували бійку із потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_17 Під час бійки ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_9, завдав чисельні, з великою силою удари ОСОБА_4 у різні частини тіла, у тому числі в життєво важливий орган голову». «Між спричиненими тілесними ушкодженнями та смертю ОСОБА_4 мається прямий причинний зв'язок».

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов'язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов'язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенцій майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).

В суді першої інстанції була допитана у якості свідка ОСОБА_15, яка підтвердила, що надала відповідачу інтерв'ю, зміст якого відповідає змісту інформації, зазначеної в статті.

Оскільки стаття ОСОБА_3, включаючи її назву, є висвітленням судового процесу над особами, що звинувачуються у вбивстві, зміст статті відповідає суті підозри, висунутої ОСОБА_1, колегія суддів не вбачає підстав для спростування такої інформації, отже рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову є помилковим.

Висновки судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи писемного мовлення № 1420 від 05.06.2018 року зазначені висновки колегії суддів не спростовують.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Куп'янського районного суду Харківської області від 04 грудня 2018 року в частині, якою задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 скасувати. У задоволенні цих позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - І.О. Бровченко

О.В. Маміна