Справа № 699/1391/18
Номер провадження № 2/699/150/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2019 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Сміян А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Карашинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської областіпро визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2, повноваження якої підтверджуються довіреністю від 03.12.2018 року, звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з даним цивільним позовом у якому просить визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, померлого 22.07.2017 року, право власності на житловий будинок з прибудовами та господарськими спорудами, що розташовані за адресою: вул. Шевченка, 1, с. Завадівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.07.2017 року помер чоловік позивача ОСОБА_3, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке крім іншого складалося із житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами, а позивач є спадкоємцем зазначеного майна за законом. Однак нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 1, с. Завадівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нього. Водночас, факт належності померлому ОСОБА_3 вказаного домоволодіння, підтверджується записами погосподарських книг.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у підготовче засідання не зявилися.

Представник позивача, надав до суду письмову заяву про розгляд справи відсутності сторони позивача та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 та розгляд даної справи за відсутності представника органу місцевого самоврядування.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жоден із учасників справи у засідання не зявився.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту ч.ч. 3, 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову за результатами підготовчого провадження, в порядку, встановленому ст. 207 ЦПК України.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом установлено, що ОСОБА_3 помер 22.07.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-СР № 306247, виданого 24.07.2017 року виконавчим комітетом Завадівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Спадкоємцем майна ОСОБА_3 першої черги за законом є позивач ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія І-СР № 301393, вданого 15.02.1977 року Кошмаківською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: вул. Шевченка, 1, с. Завадівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, який згідно довідки № 323, виданої 11.12.2018 року виконавчим комітетом Карашинської сільської ради, відповідно до записів погосподарських книг за 1991-1995 роки № 9, за 1996-2000 роки № 3 обліковувався за померлою ОСОБА_4, водночас згідно погосподарських книг за 2001-2005 роки № 3, за 2006-2010 роки № 4, за 2011-2015 роки № 7, за 2016-2020 роки № 7, обліковується за ОСОБА_3

Крім того, згідно довідки № 324, виданої 11.12.2018 року виконавчим комітетом Карашинської сільської ради, за ОСОБА_3 обліковується неприватизована земельна ділянка площею 0,58 га, яка надавалася ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку (запис в земельно-кадастровій книзі № 206).

ОСОБА_4 померла 21.08.1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-СР № 063196, виданого 22.08.1997 року Завадівською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги за законом майна ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серія ЯЄ № 143848, виданого 21.06.1955 року), прийняв спадщину після смерті матері, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим завідуючою Корсунь-Шевченківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 29.12.2000 року, зареєстрованим в реєстрі за № 5198.

З технічного паспорту, виготовленого 14.08.2018 року, вбачається, що домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Шевченка, 1, с. Завадівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, складається з житлового будинку «А-1», прибудови «а», сараю «Б», гаража «Г», погрібу «П», вбиральні «У», колодязя «1», огорожі «2», хвіртки «3», воріт «4» його інвентаризаційна вартість становить 49 590 грн.

Згідно висновку щодо відповідності забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, державним будівельним нормам і правилам, санітарним і протипожежним вимогам складеному 14.08.2018 року судовим експертом ОСОБА_6, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розміщений за адресою: вул. Шевченка, 1, с. Завадівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, відповідає вимогам містобудівної документації, державним будівельним нормам і правилам, санітарним і протипожежним вимогам.

Згідно довідки № 180, виданої 20.09.2018 року виконавчим комітетом Карашинської сільської ради ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Разом з ним зареєстрована та постійно проживала його дружина ОСОБА_1 та зареєстрований але не проживав син ОСОБА_7

Позивач після смерті чоловіка у шестимісячний термін з дня відкриття спадщини подала заяву про її прийняття до приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу ОСОБА_8, де 15.01.2018 року заведено спадкову справу № 6/2018, що підтверджується його довідкою від 25.07.2018 року № 213/02-31. Відповідно до змісту вказаної довідки, також зазначено, що крім позивача заяву на прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 в нотаріальну контору ніхто не подавав, син ОСОБА_7 відмовився від прийняття спадщини заявою № 16 від 17.01.2018 року.

Водночас постановою від 25.07.2018 року приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу ОСОБА_8 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Шевченка, 1, с. Завадівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Конвенцією про захист прав і основоположних свобод людини (далі Конвенція).

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Положеннями ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту вище вказаного інформаційного листа записи у господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлю, документами на відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову, тощо. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах судами мають оцінюватися у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, крім іншого, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, довідки сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті.

Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом.

Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Таким чином, якщо суть вимоги особи повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Відповідно до вказаного, суд вважає, що право на спадщину у розумінні Конвенції та практики ЄСПЛ слід розцінювати як право на «законне очікування» майна, яке входить до її складу.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Враховуючи досліджені у судовому засіданні докази, у суду відсутні сумніви, що померлому ОСОБА_3 за життя належало домоволодіння за адресою: вул. Шевченка, 1, с. Завадівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, а позивач по справі, яка є його спадкоємцем першої черги за законом, своєчасно прийняла спадщину у встановленому законом порядку, що свідчить про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на вказаний житловий будинок у порядку спадкування за законом.

Задовольняючи позовні вимоги суд також враховує, що таке визнання права власності за ОСОБА_1 не порушуватиме права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Водночас з урахуванням позиції представника позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за позивачем, суд не стягує їх з відповідача на її користь.

Крім вказаного, вирішуючи питання про судові витрати суд вважає, що оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову відповідно до квитанції ПАТ АБ «Укргазбанк» від 14.12.2018 року № 37545852, що становить 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп., підлягають поверненню їй з державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 12, 13, 76-82, 89, 141, 142, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354-355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_5, адреса місця реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 22.07.1999 року Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер 22.07.2017 року, право власності на житловий будинок з прибудовами та господарськими спорудами, що розташовані за адресою: вул. Шевченка, 1, с. Завадівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, 50 відсотків судового збору, а саме 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції ПАТ АБ «Укргазбанк» від 14.12.2018 року № 37545852.

В іншій частині судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_9