Провадження №2/337/88/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Бессарабової Т.П.

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСАН-ТРАНС» до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору застави транспортного засобу та припинення обтяження на рухоме майно,

в с т а н о в и в :

ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» звернулось до суду з позовом який обґрунтовано тим, що 22.12.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір застави автотранспорту №06/мк-2, за умовами якого ОСОБА_1 передав в заставу Банку сідловий тягач DAF 95 XF, 1999 року випуску, шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер на даний час НОМЕР_2, який вибув з володіння ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» внаслідок злочину і на момент укладання оспорюваного договору застави не був власністю ОСОБА_1, а належав на праві власності ТОВ «МАКСАН-ТРАНС», який згоду на заставу такого майна не надавав. Просять визнати недійсним договір застави автотранспорту №06/мк-2 від 22.12.2008 року, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» та зняти обтяження з забороною відчуження спірного транспортного засобу шляхом скасування запису про обтяження у вигляді застави з забороною відчуження.

21.06.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

06.08.2018 року до суду від відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про застосування строків позовної давності в якій зазначено, що предметом спору у даній справі є договір застави транспортного засобу, який укладено 22.12.2008 року, запис про обтяження предмету застави внесено до Державного реєстру обтяжень 30.12.2008 року, право власності на предмет застави за ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» поновлено судовим рішенням в 2010 році, отже строк позовної давності тривалістю у три роки для захисту порушеного права позивача сплинув в 2013 році, що є підставою для відмови в позові. Просять в задоволені позову відмовити. При відсутності представника ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні, просять розглядати справу за відсутності представника.

Від ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» до суду надішли заперечення на заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування строків позовної давності в яких вказано, що про існування оспорюваного договору застави та наявність обтяження транспортного засобу - сідловий тягач DAF 95 XF, 1999 року випуску, шасі НОМЕР_4 в зв'язку з заставою, Товариство дізналось 16.03.2018 року, отримавши витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна у процесі підготовки до укладання правочину з приводу продажу вищевказаного транспортного засобу. Отже, строки позовної давності не порушено. Просили задовольнити позов в повному обсязі.

17.10.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.

В судове засідання сторони не прибули, від представника ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, із запереченням проти ухвалення заочного рішення.

В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув по невідомим суду причинам, про час та місце розгляду справи повідомлявся у визначеному законом порядку, відзиву на позов не подав.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі документів, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши надані документи та матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що 22.12.2008 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 21.08.2008 року, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір застави автотранспорту №06/мк-2, за умовами якого ОСОБА_1 передав в заставу Банку сідловий тягач DAF TRUCKS, 1999 року випуску, шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1.

30.12.2008 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис за реєстраційним номером 8344127 про обтяження вказаного транспортного засобу на підставі договору застави автотранспорту №06/мк-2 від 22.12.2008 року у вигляді заборони відчужувати.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 18.11.2010 року, яке набрало законної сили 30.11.2010 року, договір постачання №22/08/08-01 від 22.08.2008 року, укладений між ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» та ОСОБА_3, визнано недійсним та за ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» визнано право власності на сідловий тягач DAF 95 XF, 1999 року випуску, шасі НОМЕР_4.

Вказаним рішенням встановлено, що транспортний засіб вибув з володіння ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» внаслідок злочину; незаконне проведення відчуження сідлового тягача не створило юридично значимих наслідків; право власності, зокрема у ОСОБА_3, ОСОБА_1 на вказаний транспортний засіб, не виникало.

Вироком Малинівського районного суду м.Одеси від 02.09.2010 року, який набрав чинності 23.09.2010 року, засуджено ОСОБА_4 за ч.4 ст.190 КК україни, який шляхом обману та зловживання довірою заволодів майном ТОВ «МАКСАН-ТРАНС», зокрема сідловим тягачем DAF 95 XF, 1999 року випуску, шасі НОМЕР_4.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5, вантажний сідловий тягач DAF TRUCKS, шасі НОМЕР_4 , належить на праві власності ТОВ «МАКСАН-ТРАНС».

05.03.2018 року гр.ОСОБА_5 звернувся до ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» з письмовою пропозицією продати йому сідловий тягач DAF TRUCKS, державний номер НОМЕР_2, на що 12.03.2018 року ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» відповіло згодою.

19.03.2018 року ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» повідомило ОСОБА_5 про неможливість укладання правочину з приводу відчуження транспортного засобу в зв'язку з перебування його під забороною відчуження через наявність договору застави.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст.1 вказаного Закону, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 3 вказаного Закону, застава має похідний характер від забезпеченого зобов'язання.

Відповідно до ст. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.3,4 ст.577 ЦК України, застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ст.583 ЦК України, заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

Статтею 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 вищевказаного Закону, взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно ст.43 вказаного Закону, відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача.

Відповідно до ч.1 ст.125 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З'ясувавши обставини справи, оцінивши надані суду докази та проаналізувавши наведені норми законодавства, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання договору застави недійсним та припинення обтяження на транспортний засіб.

Так, за змістом статей 215, 216 ЦК України, вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності можуть бути заявлені як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Оскільки оспорюваним договором передано в заставу транспортний засіб, який належать ТОВ «МАКСАН-ТРАНС», то позивач відповідно до положень статей 15,16, 215, 216 ЦК України, має право оспорювати договір застави в судовому порядку, оскільки даний договір стосується їх прав та інтересів.

Як достовірно встановлено судом та не спростовано відповідачами, транспортний засіб вибув з володіння ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» внаслідок злочину і на момент укладення оспорюваного договору застави ОСОБА_1 не був власником спірного транспортного засобу.

Даний факт підтверджено вироком Малинівського районного суду м.Одеси від 02.09.2010 року, який набрав чинності 23.09.2010 року, та рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 18.11.2010 року, яке набрало законної сили 30.11.2010 року.

Отже, при вчиненні оспорюваного правочину не було дотримано вимог закону, так як в заставу було передано транспортний засіб, який на момент укладення договору не належав заставодавцю, а тому, в силу положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, наявні підстави визнати оспорюваний договір застави недійсним.

Враховуючі викладені обставини, зважаючи на відсутність права власності на спірне рухоме майно у заставодавця, суд також дійшов висновку, що зареєстроване обтяженням з забороною відчуження транспортного засобу порушує права ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» на належний йому транспортний засіб, а тому вимоги про припинення обтяження та виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного позов слід задовольнити повністю.

Доводи ПАТ КБ «Приватбанк» про застосування позовної давності суд не приймає через наступне.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

Частиною 1 ст.261 ЦК України, передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що позивач ТОВ «МАКСАН-ТРАНС» дізнався про існування договору застави в березні 2018 року, коли мав намір укласти договір відчуження транспортного засобу та отримавши витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Суду представником Банку не були надані беззаперечні докази того, що позивач в даній справі мав можливість дізнатись про існування обтяжень щодо транспортного засобу, право власності на яке поновлено за позивачем в 2010 році, а також про існування конкретного договору застави, раніше тієї дати про яку вказує суду позивач.

Керуючись ст. 76-82, 89, 141, 229, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір застави автотранспорту № 06/мк - 2 від 22.12.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зняти обтяження з забороною відчуження з транспортного засобу: сідловий тягач DAF 95 XF, 1999 року випуску, шасі НОМЕР_4, реєстраційний № НОМЕР_3 (НОМЕР_2) у кількості 1 (одна) штука шляхом скасування запису № 8344127 про обтяження у вигляді застави рухомого майна з забороною відчуження.

На рішення може бути подана апеляція в Запорізький апеляційний суд, протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя:

Повний текст рішення складений 05.04.2019 року.

Суддя: