Справа № 274/6014/18 Провадження № 2/0274/2611/18
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
23.01.19 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1
провизнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
У листопаді 2018 р. ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Новоіванівська, 102, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстровані її дочка ОСОБА_2, яка там не проживає з 2000 р., оскільки переїхала до Російської Федерації та онук ОСОБА_3, який там не проживає з 2002 р., оскільки також переїхав жити до Російської Федерації.
Від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяв про визнання позову або відзиви не надходили.
Судом з'ясовано, що ОСОБА_1 є власником житла за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Новоіванівська, 102 (а. с. 10 11, 12 14).
Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2, яка є дочкою ОСОБА_1, та ОСОБА_3, який є онуком ОСОБА_1 (а. с. 9).
Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користуванням житлом за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Новоіванівська, 102 (сервітут), виникло на підставі закону як у членів сім'ї власника цього житла ОСОБА_1.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у житлі за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Новоіванівська, 102, не проживають понад 15 років, оскільки переїхали жити до іншої держави, що підтверджується заявами від 23.01.2019 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 23, 24).
Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у житлі за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Новоіванівська, 102, відсутні з поважних причин.
Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як члени сім'ї власника житла за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Новоіванівська, 102, які були відсутні у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратили право користування цим житлом.
Зважаючи на це, Суд вважає, що позов ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 (зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_2 (народилась 28.08.1972 р., Житомирська область, м. Бердичів, вул. Новоіванівська, 102, дані про РНОКПП у матеріалах справи відсутні) такою, що втратила право користування житлом за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Новоіванівська, 102.
3. Визнати ОСОБА_3 (народився 27.07.1990 р., зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, дані про РНОКПП у матеріалах справи відсутні) таким, що втратив право користування житлом за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Новоіванівська, 102.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя В.В. Корбут