Справа № 348/247/17
Провадження № 22-ц/4808/477/19
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області до ОСОБА_2 про стягнення переплати пенсії за апеляційною скаргою Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на рішення Надвірнянського районного суду від 15 січня 2019 року під головуванням судді Грещука Р.П. в м. Надвірна

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року позивач звернувся в суд з даним позовом та просив стягнути з відповідача 12927,47 грн переплаченої пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 28.09.2011 року ОСОБА_2 вперше звернулась із заявою до управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі про призначення пенсії за віком. На підставі поданих документів протоколом управління 6238 від 05.10.2011 року ОСОБА_2 призначено пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Розпорядженням управління № 167277 від 28.01.2013 року ОСОБА_2 переведено з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію як державному службовцю.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 працювала в Чорноославській сільській раді та виконувала по веденню бухгалтерського обліку і звітності та здійсненню контролю за раціональним використанням коштів, вона не мала права на отримання пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Таким чином за період з 01.04.2015 року по 31.08.2015 року виникла переплата пенсії на загальну суму 12 927,47 грн яка підлягає обов'язковому поверненню до бюджету Пенсійного фонду України.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 15 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області подав апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення судом першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, судом не враховано норми закону які регулюють дані правовідносини.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 перебувала на обліку у позивача як одержувач пенсії.

Однак, у зв'язку з тим що ОСОБА_2 працювала в Чорноославській сільській раді та виконувала роботу по веденню бухгалтерського обліку і звітності та здійсненню контролю за раціональним використанням коштів, вона фактично не мала права на отримання пенсії згідно Закону України «Про державну службу». Згідно змісту договору від 22.01.2013 року вбачається, що даний договір є договором, який передбачає виконання роботи, що передбачено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Тому, у зв'язку із наявністю факту працевлаштування ОСОБА_2, вона не має права на отримання пенсії державного службовця. Про розмір та причини виникнення переплати відповідача було повідомлено, однак вона не погоджується з діями управління щодо визнання переплати пенсії та відмовляється її відшкодовувати.

Набуття права власності на виплачену пенсію відбулося неправомірно, тому надмірно оплачена сума пенсії відповідачу підлягає стягненню з неї як недобросовісного набувача.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник апелянта в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, тому розгляд апеляційної скарги проводився без його участі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, який не визнав доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні ПФУ Івано-Франківської області як одержувач пенсії за віком.

На підставі поданих документів, протоколом управління № 6238 від 05.10.2011р. ОСОБА_2 призначено пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розпорядженням управління № 167277 від 28.01.2013р. ОСОБА_2 переведено з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію, як державному службовцю.

Підставою для переводу ОСОБА_2 з пенсії за віком на інший вид пенсії, яка призначається державному службовцю послужила та обставина, що 22.01.2013 року між ОСОБА_2 та Чорноославською сільською радою було укладено цивільно-правовий договір на виконання робіт на час тимчасової відсутності основного працівника, відповідно до якого ОСОБА_2 виконувала роботу по веденню бухгалтерського обліку та звітності в сільській раді. Копія договору відповідачем ОСОБА_2 була надана позивачу 22.01.2013 року при призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Таким чином судом встановлено, що Надвірнянське об'єднане управління ПФУ Івано-Франківської області було ознайомлене про виконувану відповідачем роботу згідно цивільно-правової угоди, проте заходів щодо припинення нарахування пенсії в той період не здійснювало.

Надвірнянським об'єднаним управлінням ПФУ Івано-Франківської області за період з 01.04.2015 року по 31.08.2015 року здійснено переплату пенсії ОСОБА_2 і розмір зайво сплаченої їй пенсії становив 12 927,47 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно п. 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1 ст. 1215 ЦК України).

Закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, з яким погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки позивачем не доведено наявність вини та недобросовісності чи зловживань з боку відповідача. ОСОБА_2 є добросовісним набувачем переплачених коштів, які не підлягають поверненню.

Посилання Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на встановлені тимчасові обмеження щодо виплати пенсій у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року не заслуговують на увагу, оскільки такі стосуються посадових осіб місцевого самоврядування у період служби в органах місцевого самоврядування (ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звільнена з посади бухгалтера сільської ради з 25.01.2013 року. В подальшому роботу по веденню бухгалтерського обліку виконувала на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на час відсутності (відпустки) посадових осіб органів місцевого самоврядування (крім виборних посад) для виконання їх повноважень можуть прийматися на службу особи за строковим трудовим договором (контрактом). Тобто, при потребі виконання роботи тимчасово відсутньої посадової особи (довготермінове відсторонення від посади, хвороба, відпустка, тощо), на час її відсутності може бути прийнята інша особа на умовах контракту (без конкурсу).

Відповідно до ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін. Особи, прийняті на роботу на умовах контракту в органи місцевого самоврядування, не набувають статусу посадових осіб місцевого самоврядування, вони не складають присяги, їм не встановлюється ранг і період роботи за контрактом не зараховується до стажу служби в органах місцевого самоврядування чи стажу державної служби.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими фактичними обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 15 січня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

О.В. Пнівчук