ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Харків

справа № 636/1426/15-ц

провадження № 22-ц/818/78/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Бурлака І.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ПАТ «УкрСиббанк»

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, з апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області, постановлене 16 серпня 2017 року, у складі судді Оболєнської С.А., в залі суду в м. Чугуїв,

встановив :

У квітні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення кредитної заборгованості.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилались на те, що 02 жовтня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору Банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 45000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 227 250,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити плату за кредит в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до кредитного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 02.10.2032 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору.

За умовами кредитного договору за користування кредитними коштами за цим договором протягом перших 30 (тридцяти) днів, рахуючи з дати видачі кредиту, встановлюється процентна ставка в розмірі 11,9 % річних. Після закінчення цього строку кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. Сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором.

Для забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та банком було укладено договір поруки № П/0 від 02.10.2007 року. За п.п. 1.1., 1.3., 1.4. зазначеного договору поруки поручитель зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника за кредитним договором № П/0 від 02.10.2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати відсотків, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 02 жовтня 2032 року у розмірі 45000,00 доларів США та будь- якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

За умовами договору поруки поручитель зобов'язався у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, виконати за нього зобов'язання перед банком на умовах, у порядку і у строки, встановлені кредитним договором зі змінами і доповненнями до нього.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Всупереч умов кредитного договору, ОСОБА_1 своєчасно не здійснює платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, у зв'язку з чим просить позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів 60 275, 60 доларів США та 138 145, 97 грн., а також судовий збір.

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 02 жовтня 2007 року.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, посилався на те, що договір про надання споживчого кредиту від 02 жовтня 2007 року не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, а також не містить умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. З наданого розрахунку на час розгляду справи (за первісним позовом) не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача. Отже, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Також ОСОБА_1 вважає, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків для погіршення становища споживача. Крім того, позивач за зустрічним позовом вважає, що сплинув строк позовної давності за первісним позовом, оскільки останній платіж за договором про надання споживчого кредиту позивач вніс 16 січня 2009 року.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 6 серпня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 02.10.2007 року в розмірі 60275 (шістдесят тисяч двісті сімдесят п'ять) доларів США 60 центів, з яких: 42646,87 доларів США - кредитна заборгованість, 17628, 73 доларів США - заборгованість по процентам; суму заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит станом на 12.02.2015 року в розмірі 138145 (сто тридцять вісім тисяч сто сорок п'ять) грн.. 97 коп., з яких: 57592,04 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 80553,93 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 3654 грн. - по 1827 грн. з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції частково скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів як з поручителя.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що до листопада 2018 року ОСОБА_2 не було відомо про існування даної справи, оскільки жодної судової кореспонденції останній не отримував. Зазначає, що матеріали справи містять додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту, укладені 02.10.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», проте на укладання додаткової угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_2 згоди не надавав, а умовами цієї угоди передбачено збільшення обсягу його відповідальності як поручителя через збільшення процентної ставки. Отже ПАТ «УкрСиббанк» без повідомлення і згоди поручителя ОСОБА_2 збільшило розмір процентної ставки за користування кредитом з 11,9 % до 23,8 % річних, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності останнього, а тому наявні правові підстави для припинення поруки й відповідно відсутні підстави для стягнення з поручителя в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів переглядає рішення тільки в частинні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів як з поручителя, оскільки в решті це рішення не оскаржується.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що о 02.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 45000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 227 250,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити плату за кредит в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до кредитного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 02.10.2032 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору.

За умовами кредитного договору за користування кредитними коштами за цим договором протягом перших 30 (тридцяти) днів, рахуючи з дати видачі кредиту, встановлюється процентна ставка в розмірі 11,9 % річних. Після закінчення цього строку кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. Сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором.

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі 45000,00 доларів США, шляхом зарахування банком на рахунок позичальника зазначених коштів.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

За загальними правилами, що випливають з положень ст. ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, ЦК України, цивільні права та обов'язки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов'язання, стягнення неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки.

Позивач наполягає на тому, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань по кредитному договору станом на 12.02.2015 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 60275,60 доларів США, з яких: 42646,87 доларів США - кредитна заборгованість, 17628, 73 доларів США - заборгованість по процентам; суму заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит станом на 12.02.2015 року в розмірі 138145, 97 грн., з яких: 57592,04 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 80553,93 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Для забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №П/НОМЕР_1 від 02.10.2007 року.

Згідно п. 1.1., 1.3, 1.4 договору поруки поручитель зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за невиконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати відсотків, неустойки (штрафу, пені), вчасно та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 02 жовтня 2032 року у розмірі 45000,00 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. За умовами договору поруки ОСОБА_2 зобов'язався у випадку невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, виконати за нього зобов'язання перед банком на умовах, у порядку і у строки, встановлені кредитним договором зі змінами і доповненнями до нього.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для визнання поруки припиненою з підстав збільшення розміру процентної ставки суд апеляційної інстанції вважає такими, що суперечать умовам договору поруки, оскільки поручитель поручився виконати за позичальника зобов'язання у обсязі, визначеному умовами договору кредиту, яким у свою чергу передбачено право банку змінити процентну ставку у разі девальвації курсу гривні до курсу долару США більше 5%.

Однак колегія суддів вважає, що порука ОСОБА_2 є припиненою з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України - за спливом шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель-відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Так, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов'язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Порядок дострокового повернення кредиту на вимогу Банку визначено сторонами кредитного договору у розділі 6 (а.с. 20-22 т. 1).

Так, згідно п. 6.1.2 Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п.1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

За змістом п. 6.2 договору у разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника ; терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

З матеріалів справи вбачається, що 29.07.2013 року позивач направив на адресу поручителя ОСОБА_2 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 02.10.2007 р.

Таким чином, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і умов кредитного договору використав право достроково стягнути з поручителя заборгованість за кредитним договором, змінив строк виконання зобов'язань.

З позовом до поручителя ПАТ «УкрСиббанк» звернувся 01 квітня 2015 року (а.с. 1), тобто поза межами установленого частиною 4 статті 559 ЦК України шести місячного строку.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» та стягнення суми заборгованості з ОСОБА_2

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 0 від 02.10.2007 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 16 серпня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 0 від 02.10.2007 року скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

І.В. Бурлака