ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 645/398/18

провадження № 22-ц/818/385/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач : Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач: ОСОБА_2;

представник відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2018 року, ухвалене суддею Бабковою Т.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.02.2007 року у розмірі 25 758,14 грн.

Обгрунтвуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 12.02.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http//privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором та угодою в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не виконав належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, у зв'язку з цим за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2017 року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.02.2007 року у розмірі 25 758,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 698,21 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 20594,16 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 2763,00 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 1202,77 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.02.2007 року у розмірі 24055, 37 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми штрафу за кредитним договором № б/н від 12.02.2007 року в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 1202 грн. 77 коп. (процентна складова) - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що відповідно до наданої роздруківки виконання операції картками вбачається, що відповідач не користується карткою більше трьох років до пред'явлення позовної заяви про стягнення заборгованості. В той же час позивач надає довідку про отримання відповідачем п'яти карток із зазначенням того, що строк дії останньої закінчився 03.2018 року. Але позивачем не надано жодного підтвердження, що відповідач отримав вказані картки особисто, а також не доводить факт користування всіма п'ятьма картками. Крім того вказує, що позивачем не надано доказів того, що відповідач отримувала картки саме в межах кредитного договору, в рамках якого позивач прагне стягнути заборгованість, тобто відповідач міг отримувати картки в межах інших договорів. Звертає увагу суду, що з роздруківки вбачається, що остання операція проведена відповідачем наприкінці 2012 року, а потім проводилося виключно автоматичне списання коштів карткового рахунку, на який відповідач отримував пенсію. Враховуючи те, що позивач ще у 2013 році дізнався про порушення своїх прав, умов п. 9.1 «Умов та правил надання банківських послуг» не виконав, а тому на час звернення до суду (24.01.2018) з позовом про стягнення заборгованості пройшло 5 років, а тому сплив строк позовної давності, про застосування якого просив представник відповідача.

Представником ПАТ КБ «ПриватБанк» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2, рішення суду першої інстанції - залишити без змін. При цьому представник позивача зазначає, що станом на 30.11.2017 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 4100,10 грн., з яких: 698,21 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 2201,89 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1200 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.02.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http//privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

П. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена зміна Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку згідно п. 4.9 Кредитного договору.

В анкеті позичальника зазначено, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. зворот 6).

Із розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 12.02.2007 року вбачається, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором по погашення кредиту у розмірі 579,68 грн. та суми погашення за наданим кредитом у розмірі 879,68 грн. відбувся 11.07.2015 року, (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною( сторонами).

Укладення між банком та відповідачем саме вказаного виду договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що відповідач своїм підписом приєднується і зобов'язується виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають договір банківського обслуговування.

Факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами.

З довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 08.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 згідно кредитного договору б/н від 12.02.2007 року отримала картки: НОМЕР_1, НОМЕР_2,НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, остання картка мала термін дії до 03/18 (а.с.75).

Після укладення кредитного договору відповідачка користувався картками, поповнювала картковий рахунок (а.с.3-5, 122-125).

Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідачка не заявляла.

Як вбачається з роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Банком було дотримано погоджену сторонами кредитного договору процедуру зміни процентної ставки за кредитним договором.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Встановлено, що станом на 30.11.2017 року за відповідачем ОСОБА_2 існує заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.02.2007 року у розмірі 25 758,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 698,21 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 20594,16 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 2763,00 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 1202,77 грн.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про доведеність наявності між сторонами кредитно-договірних правовідносин. Відповідачем не виконані зобов'язання за кредитним договором від 12.02.2007 року, тому з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним договором без урахування штрафів, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Проте колегія суддів не може погодитись із сумою стягнутої заборгованості.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник. Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Встановлено, що в межах кредитного договору ОСОБА_2 надавались кредитні картки: НОМЕР_1,НОМЕР_2,НОМЕР_3,НОМЕР_4,НОМЕР_5, остання картка мала термін дії до 03/18 (а.с.75). Зазначене підтверджується виписками по особовим рахункам, які згідно п.п. 57, 58 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75 є регістрами, які Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у січні 2018 року, тобто вимоги про стягнення заобргованості за тілом кредиту заявлені позивачем у межах позовної давності.

Із розрахунку позивача у відзиві на апеляційну скаргу вбачається, що за період з 21.01.2015 року по 30.11.2017 року, тобто в межах позовної давності заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 4100,10 грн., з яких: 698,21 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 2201,89 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1200 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджений виписками по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» підлягає стягненню 4100, 10 грн., з яких: 698,21 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 2201,89 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1200 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2018 року змінити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4100 грн., з яких: 698, 21 грн. заборгованість по тілу кредиту, 2201,89 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1200 грн. - пеню за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В.Маміна