Справа №443/1111/18
Провадження №2/443/404/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 квітня 2019 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Коліщук З.М., з участю секретаря Шальвіри І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1, звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м. та житловою площею 35,5 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті її батька-ОСОБА_4, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок в АДРЕСА_1, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_4 (голова двору) та ОСОБА_5, що підтверджується записами в погосподарській книзі. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати-ОСОБА_5 На випадок своєї смерті померла заповіту не склала. Відтак, її батько-ОСОБА_4 успадкував належну ОСОБА_5 частку спірного майна, оскільки фактично вступив в управління та володінням спадковим майном, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформив. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 (її батько). На випадок своєї смерті останній заповіту не склав, а тому спадкування у даному випадку здійснюється за законом. Вона разом із відповідачем ОСОБА_2, яка є дочкою спадкодавця та її сестрою належать до спадкоємців першої черги за законом, але відповідач не претендує на спадкове майно та від належної їй частки відмовляється. Разом з тим після смерті батька вона вступила в управління спірним будинком, оскільки користується ним, обробляє приналежну до нього земельну ділянку. Відтак, вона звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, проте отримала відмову у видачі такого, у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась. Проте, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглянути дану справі за її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією виписки з погосподарської книги с. Чертіж, Жидачівського району, Львівської області № 532 від 12.09.2016 р., що станом на 30 червня 1990 року господарство АДРЕСА_1 рахувалось за колгоспним двором, членами якого були: ОСОБА_4 - голова довору та ОСОБА_5-дружина (арк. справи 15), а відповідно до рішення виконавчого комітету Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області у зв'язку із упорядкуванням адресного господарства вказаному житловому будинку присвоєно АДРЕСА_1(арк. справи 17).

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №16.05.2013 №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 належав суспільній групі господарств "колгоспний двір", членами якого були: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, частка кожного члена двору становила 1/2.

Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, в селі Чертіж, Жидачівського району, Львівської області, у віці 67 років, про що 24 лютого 1993 року складено відповідний актовий запис №7 та Жидачівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, від 03 листопада 2016 року, повторно видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (арк. справи 5).

Спадщина (на належну померлій частку спірного житлового будинку) відкрилася в цей же день відповідно до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Дослідженими в судовому засіданні обставинами встановлено, що заповіту спадкодавець ОСОБА_5 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала. При вищевказаних обставинах, відповідно до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв ОСОБА_4 (чоловік померлої), оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступив в управління та володінням спадковим майном, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформив.

Також з долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 ( арк. справи 6) У судовому засідання встановлено, що ще за життя померлий не розпорядився належним йому майном (спірним житловим будинком) ( а.с.16).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка

належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4, що сторони у справі: ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) є дочками спадкодавця ОСОБА_4 (арк. справи 31,32).

Разом з тим, з долученої до матеріалів справи належним чином завіреної заяви ОСОБА_2 (відповідача) від 19 вересня 2016 року, вбачається, що остання відмовляється від отримання свідоцтва про право на спадщину (арк. справи 19).

При вищевказаних обставинах, відповідноі до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_6 (дочка, позивач), оскільки фактично вступив в управління та володінням спадковим майном.

Разом з тим, згідно із постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою Львівської області № 608/02-31 від 22 серпня 2016 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку. (арк. справи 4).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майно (житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов всновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв.м. та житловою площею 35,5 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті її батька ОСОБА_4, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_2, паспорт серія НОМЕР_5. Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: с. Теляж, Сокальського району, Львівської області, паспорт серія НОМЕР_6. Повний текст рішення складено 03 квітня 2019 року.

Суддя З.М.Коліщук