КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/121/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Київ

Справа № 381/864/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Чобіток А.О., Шебуєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2018 року, постановлене у складі судді Ковалевської Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

У березні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем спільне життя не склалось з різних причин, з весни 2012 року сторони не підтримують шлюбні стосунки, що призвело до втрати почуттів один до одного. Спільного господарства сторони не ведуть, примирення позивач вважає неможливим.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2018 року позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 24 лютого 1995 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, актовий запис №7, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - розірвано.

Не погоджуючись частково з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду в описовій частині та зазначити про те, що сторони не підтримують шлюбних відносин вже 12 років, а не 6 років, як вказано в оскаржуваному рішенні.

Вказувала, що шлюбні відносини між подружжям припинено близько 12 років, тому твердження суду про те, що з пояснень сторін вбачається 6 років, є лише припущенням суду. Однак, судом не взято до уваги даного факту і безпідставно в описовій частині рішення зазначено факт непроживання 6 років, що не узгоджується з дійсними даними, про які відповідачем зазначалось в судовому засіданні неодноразово. Для відповідача є суттєвим зазначення саме припинення шлюбних відносин близько 12 років. Оскільки саме такий період непроживання є реальним і саме такий час, як позивач покинув сім'ю, залишивши відповідача з малолітньою дитиною та старшим сином від першого шлюбу, на самоті. При цьому суд в описовій частині рішення не вмотивував та не надав належної оцінки таким твердженням відповідача щодо періоду непроживання та не врахував положення СК України.

Учасники справи в судове засідання повторно (втретє) не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 лютого 1995 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, про що зроблено актовий запис №7, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, Серії І-ОК №194503 (а.с.З).

Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони, згідно з їхніми поясненнями, не підтримують шлюбних відносин вже близько шести років, строк, наданий судом на примирення, позитивних результатів не дав, позивач заперечує проти подальшого збереження шлюбу.

Тому суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є підстави для розірвання шлюбу.

Однак погодитись у повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції неможливо, враховуючи наступне.

Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

За змістом п. 11 Постанови, у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу , зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що обставина щодо часу припинення шлюбних стосунків - близько 6 років, встановлена з пояснень сторін.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_3 стверджував про те, що сторони проживають окремо та не підтримують шлюбних стосунків з весни 2012 року.

Відповідно до протоколу судового засідання від 04 червня 2018 року, позивач ОСОБА_3 пояснив суду, що сторони не проживають разом з 2006 року.

Відповідно до протоколу судового засідання від 10 липня 2018 року, відповідач ОСОБА_2 пояснила, що сторони не проживають разом більше 10 років.

Таким чином, встановлений в оскаржуваному рішенні суду час припинення шлюбних стосунків між сторонами не підтверджується матеріалами справи та суперечить поясненням сторін, належних та допустимих доказів цієї обставини матеріали справи не містять і судом в оскаржуваному рішенні не наведено, а тому обставину про час припинення шлюбних стосунків між сторонами - близько шести років на час ухвалення рішення суду - неможливо вважати встановленою.

Доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність встановлення судовим рішенням обставини про припинення шлюбних відносин протягом останніх 12 років колегія суддів вважає безпідставними, оскільки належними та допустимими доказами така обставина не підтверджена.

Враховуючи, що відповідно до ст.112 СК України предметом доказування у справах про розірвання шлюбу є обставини про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, і зазначені обставини суд встановив, то колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення посилання на час припинення шлюбних стосунків, оскільки така обставина судом достовірно не встановлена.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, у зв'язку з чим рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2018 року необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення встановлення обставини про те, що сторони не підтримують шлюбних відносин близько 6 років.

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2018 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення встановлення обставини про те, що сторони не підтримують шлюбних відносин близько шести років.

В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Чобіток А.О.

Шебуєва В.А.