Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

місто Київ

справа № 199/6667/15-ц

провадження № 61-7921св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА»,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року у складі судді Скрипник О. Г. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Кочкової Н. О., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У серпні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (далі - ПрАТ «УАСК «АСКА») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» (далі - ПрАТ «Просто-страхування»), про стягнення суми збитків.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 20 листопада 2013 року з вини ОСОБА_5, яка керувала автомобілем НОМЕР_1,

у м. Дніпропетровську на просп. К. Маркса в районі перехрестя з вул. 6-ої Стрілецької дивізії сталася ДТП, у результаті якої пошкоджено автомобіль НОМЕР_2, який було застраховано у ПрАТ «УАСК «АСКА» відповідно до договору страхування транспортного засобу від 19 квітня 2013 року № 3136730 з лімітом страхової відповідальності 110 000, 00 грн з франшизою зі сплати страхового відшкодування - 2 %.

Відповідно до оцінки вартості матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу вартість ремонту автомобіля «Мітсубісі Лансер» складає 23 751, 01грн.

Позивач зазначає, що так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ніссан Мікро» на час скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Просто-Страхування» згідно зі страховим полісом АЕ/1659916, а випадок визнано страховим, 25 листопада 2014 року між ПрАТ «УСАК «АСКА» та ПрАТ «Просто-страхування» укладена угода про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої сторонами погоджено розмір страхового відшкодування в порядку регресу та за регресною вимогою - 14 361, 25 грн.

Оскільки ПрАТ «Просто-Страхування» не у повній мірі відшкодувало позивачу шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, позивач з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на свою користь різницю між сплаченим страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди у сумі 9 389, 76 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 1 397, 00 грн; 3 % річних за користування коштами у розмірі 145, 09 грн; пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 2 863, 23 грн; судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач позов не визнала, посилалася на те, що її цивільно-правова відповідальність застрахована в ПрАТ «Просто-страхування» з лімітом відповідальності 50 000, 00 грн. Так як ліміт відповідальності за договором страхування значно перевищує розмір заподіяних збитків, підстави для виплати різниці між фактичним розміром заподіяної шкоди та розміром сплаченого страхового відшкодування відсутні. Зважаючи на викладене, відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Оскільки ліміт відповідальності страховика перевищує розмір заподіяної шкоди, суд вважав, що підстави для стягнення збитків з винної особи відсутні, а тому у позові необхідно відмовити.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), доводи заявника його правильність не спростовують, оскільки зводяться до тлумачення норм чинного законодавства на власний розсуд.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «УАСК «АСКА» просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи касаційної скарги

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що фактично до ПрАТ «УАСК «АСКА», як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат, тобто у сумі 23 751, 01 грн перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Крім того, франшиза не включається до суми майнового збитку та не стягується зі страховика, а тому в усіх випадках відшкодовується виключно винуватцем ДТП.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 26 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 20 листопада 2013 року з вини відповідача у м. Дніпропетровську на просп. К. Маркса в районі перехрестя з вул. 6-ої Стрілецької дивізії відповідач, керуючи транспортним засобом «Ніссан Мікро», д.н.з. НОМЕР_3, скоїв зіткнення з транспортним засобом «Мітсубісі Лансер», д.н.з. НОМЕР_4, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Пошкоджений з вини відповідача автомобіль НОМЕР_2, був застрахований позивачем відповідно до договору страхування транспортного засобу від 19 квітня 2013 року № 3136730, ПрАТ «УАСК АСКА», з лімітом страхової відповідальності 110 000, 00 грн з франшизою зі сплати страхового відшкодування - 2 % .

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1, на час скоєння ДТП була застрахована у ПАТ «Просто-страхування», з лімітом відповідальності 50 000, 00 грн.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 28 листопада 2013 року розмір шкоди у виді вартості відновлювального ремонту без урахування зносу, завданої власнику автомобіля «Мітсубісі Лансер», становить 23 751, 01 грн, яка складається з вартості робіт - 4 374, 00 грн; додаткових витрат - 178, 00 грн; вартості фарбувальних матеріалів - 5 270, 94 грн; вартості запчастин - 13 928, 07 грн ( 4 374, 00 + 178, 00 + 5 270, 94 + 13 928, 07 = 23 751, 01 грн).

Згідно з угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог ПАТ «УАСК«АСКА» та ПАТ «Просто-страхування» визначено розмір страхового відшкодування в порядку регресу - 14 361, 25 грн.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов'язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв'язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв'язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком, ПрАТ «Просто-страхування», регулюються умовами, визначеними у договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, страховик відповідача виконав свої зобов'язання, відшкодувавши витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв'язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України в системному зв'язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно виходили з того, що ліміт відповідальності страховика у розмірі 50 000, 00 грн перевищує розмір заподіяної шкоди у сумі 23 751, 01 грн, а тому відсутні підстави для стягнення збитків зі страхувальника.

У частині оцінки доводів заявника Верховний Суд враховує таке.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Судами не враховано, що сума відшкодування, виплаченого ПрАТ «Просто-страхування» в порядку регресу позивачу у розмірі 14 361, 25 грн, визначена із урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля, а розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженої речі, які відшкодовані ПрАТ «УАСК «АСКА» потерпілому, становлять 23 751, 01 грн, відтак різниця між цими сумами має бути відшкодована ОСОБА_5 відповідно до правила статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Крім того, суди не звернули уваги на те, що сума франшизи за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1659916 становить 510, 00 грн та за правилами пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має бути компенсована страхувальником ОСОБА_5

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16, правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі договору страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням, на них поширюється дія правила частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання такого зобов'язання.

ПрАТ «УАСК «АСКА» направляло ОСОБА_5 лист від 12 січня 2014 року вих. № 1-17/1, в якому просило сплатити заборгованість перед страховою компанією, яка не сплачена.

За приписами частин першої, четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач, заперечуючи проти позову, доводів у частині незгоди із розміром нарахованої позивачем заборгованості не наводила, розмір відшкодування матеріального збитку у розмірі 23 751, 01 грн не спростовувала, а посилалася виключно на безпідставність позовних вимог у цілому.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову, а відтак судові рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За приписами частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У справі, що переглядається суди не застосували закон, який підлягав застосуванню, тобто неправильно застосували норми матеріального права внаслідок чого дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову.

Враховуючи наведене, а також те, що у справі не вимагається зібрання нових доказів та оцінки, Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалення у справі нового рішення про задоволення вимог позову.

Розподіл судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про задоволення вимог касаційної скарги ПрАТ «УАСК «АСКА», скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про задоволення вимог позову, судові витрати, понесені у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а також у судах апеляційної та касаційної інстанцій підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача, який здійснював оплату судового збору.

Керуючись статтями 141, 389, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 08 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» до ОСОБА_5, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування», про стягнення суми збитків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» суму в 14 038, 68 грн, з яких: 9 389, 76 грн - невідшкодована частина сплаченого страхового відшкодування,

1 397, 00 грн - втрати від інфляції, 145, 09 грн - 3 % річних, 2 863, 23 грн - пеня за прострочення грошового зобов'язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» судові витрати, понесені у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 243, 60 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» судові витрати, понесені у зв'язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 267, 96 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» судові витрати, понесені у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 292, 32 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик