Постанова

Іменем України

01 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 752/12116/15-ц

провадження № 61-33021св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В.М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Оніщук М. І., Українець Л. Д., Шебуєвої В. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати за ним з 12 лютого 2015 року право власності на грошові кошти в розмірі 5 500 доларів США (еквівалент 148 060,00 грн станом на 03 березня 2015 року), які він набув відповідно до договору № 12022015 відступлення права вимоги (цесії) від 12 травня 2015 року за договором № 005-28618-020215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 02 лютого 2015 року, укладеним між ОСОБА_5 і ПАТ «Дельта Банк» зі всіма додатками змінами та доповненнями до нього з набуттям ОСОБА_4 за вказаним договором банківського вкладу на суму 5 500 доларів США (еквівалент 148 060,00 грн. станом на 03 березня 2015 року) статусу вкладника у значенні пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позов мотивовано тим, що 12 лютого 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір № 12022015 відступлення права вимоги (цесії). Відповідно до пункту 1 зазначеного договору відповідач відступив позивачеві, а останній набув права вимоги і став кредитором за договором № 005-28618-020215 Банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 02 лютого 2015 року укладеним між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до умов пункту 2 зазначеного договору, позивач набув право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 5 500 доларів США, а отже й до нього, відповідно до умов пункту 4 зазначеного договору перейшло право власності на вказану суму.

Станом на 25 червня 2015 року відповідач не визнав його право власності на зазначені кошти, про що повідомив останнього, а відтак порушене право підлягає судовому захисту.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач при зверненні до суду обрав невірний спосіб захисту порушеного, на його думку, права. Разом з цим, суд, дійшовши такого висновку, надав оцінку укладеному між сторонами договору відступлення права вимоги та встановив правомірність набуття позивачем прав кредитора та правомірність відступлення прав за договором банківського вкладу.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 рокузмінено.

Виключено з мотивувальної частини рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року висновок суду про правомірність набуття ОСОБА_4 прав кредитора та правомірність відступлення прав за договором банківського вкладу від 02 лютого 2015 року № 005-28618-020215.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції вдався до оцінки укладеного між сторонами договору відступлення прав вимоги та в мотивувальній частині рішення встановив правомірність набуття позивачем прав кредитора та правомірність відступлення прав за договором банківського вкладу, вийшовши тим самим за межі предмета позову (позовних вимог), оскільки вимог стосовно вказаного договору та наслідків його укладення позивачем заявлено не було. Встановлені судом вказані обставини беззаперечно зачіпають права та інтереси ПАТ «Дельта Банк», так як саме з ним відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту).

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року та залишити в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про правомірність набуття ОСОБА_4 прав кредитора та правомірність відступлення права за договором банківського вкладу від 02 лютого 2015 року № 005-28618-020215. Апеляційний суд змінюючи рішення суду першої інстанції порушив вимоги абзацу 1 пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Крім того, в оскаржуваному рішенні апеляційного суду нічого не зазначено про підстави поновлення банку строків на апеляційне оскарження. У Банка не було поважних причин для пропуску строків апеляційного оскарження, тому не було підстав для перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 травня 2018 року матеріали цивільної справи № 752/12116/15-ц надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:

02 лютого 2015 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 005-28618-020215 Банківського вкладу(депозиту) Лояльний у доларах США.

12 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір № 12022015 відступлення права вимоги (цесії).

ОСОБА_5, як Цедент відступила ОСОБА_4, як Цесіонарієві право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» за договором № 005-28618-020215 банківського вкладу (депозиту) Лояльний у доларах США.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги).

Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 3 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України).

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на грошові кошти (вклад), які знаходяться у ПАТ «Дельта Банк», на підставі укладеного між сторонами договору відступлення права вимоги, за яким відповідач ОСОБА_5 відступив право вимоги повернення зробленого ним вкладу до банківської установи позивачу.

Однак, суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог, в мотивувальній частині рішення встановив правомірність набуття позивачем прав кредитора та правомірність відступлення прав за договором банківського вкладу, вийшов за межі позовних вимог. Вказані обставини зачіпають права та інтереси ПАТ «Дельта Банк», оскільки саме з ним відповідачем укладено договір банківського вкладу (депозиту).

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про зміну рішення суду першої інстанції, виключивши з мотивувальної частини рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року висновок суду про правомірність набуття ОСОБА_4 прав кредитора та правомірність відступлення прав за договором банківського вкладу від 02 лютого 2015 року №005-28618-020215.

Щодо доводів касаційної скарги:

Наведені в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, на підставі достатньо повно встановлених обставин справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо не зазначення про підстави поновлення банку строків на апеляційне оскарження є безпідставними, оскільки 12 вересня 2016 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва постановлено ухвалу про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року, в якій обґрунтовано поновлення строку на апеляційне оскарження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська