Ухвала

04 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 279/3721/17

провадження № 61-5411ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 23 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року перейменовано на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 з додатковими угодами від 14 квітня 2009 року та 30 вересня 2009 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 кредит в сумі 18 000,00 дол. США на строк до 23 липня 2018 року. В зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором та виникненням заборгованості банк у 2014 році звернувся до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до відповідача та поручителя про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 липня 2008 року № 0. Рішенням суду від 24 вересня 2014 року по справі № 279/1958/14 позов банку про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто заборгованість у розмірі 121 524,31 грн та судові витрати. Після набрання рішенням законної сили були отримані виконавчі листи та направлені на примусове виконання. 04 квітня 2017 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було зараховано кошти, виконавче провадження закінчено у зв'язку з фактичним виконанням. Однак, станом на 04 квітня 2017 року (дата останнього платежу в зарахування погашення заборгованості згідно рішення суду) залишились невиконаними зобов'язання відповідача за кредитним договором (які не були предметом розгляду у вищевказаній справі) по сплаті: процентів з 05 жовтня 2014 року по 04 квітня 2017 року у розмірі 7 379, 83 дол. США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 04 квітня 2016 року по 04 квітня 2017 року у розмірі 80 513, 96 грн, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами з 04 квітня 2016 року по 04 квітня 2017 року у розмірі 66 315, 23 грн. Крім того, за час з 05 жовтня 2014 року по 04 квітня 2017 року відповідач повинен сплатити 3 % річних у розмірі 9 139, 29 грн від суми 121 534, 31 грн, що стягнута за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 23 липня 2008 року №0 у розмірі 7 379,83 доларів США заборгованості по процентам та 155 968,48 грн - заборгованості по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами та кредитом та 3 % річних.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2019 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 3% річних за договором про надання споживчого кредиту від 23 липня 2008 року № 0 у сумі 10 648,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати у сумі 1 600,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог банку відмовлено.

11 березня 2019 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк», що є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати цю справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також заявник просить передати цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір, а саме, що справа належить до однієї з найпоширеніших категорій справ, які розглядаються в судах України. Також і те, що ціна позову 350 716,05 грн є меншою, ніж п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (960 500,00 грн).

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Доводи заявника про те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки висновки судів у оскаржуваних судових рішеннях суперечать правовим висновкам Верховного Суду України, які викладені у постановах по справах: № 6-1252цс16, № 6-2631цс15, № 6-1047цс16, 6-157цс16 є безпідставними, оскільки під час ухвалення оскаржуваних судових рішень у цій справі суди першої та апеляційної інстанцій керувалися правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, що наразі є дійсною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер, предмет та ціну позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Разом з тим, оскільки Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі, то клопотання заявника про передачу справи на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду також не підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

У задоволенні клопотання Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак