ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1731/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря: Расулової А.А.

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Дарницький РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві, про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментамиза період з липня 2016 року по грудень 2017 року у сумі 38 932,52 грн.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог зазначив, що згідно виконавчого листа № 753/18566/13, виданого 20.05.2014 року Дарницьким районним судом м. Києва з позивача стягуються аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_4, яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 01.11.2013 року і до закінчення дочкою навчання у вищому навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення дочкою двадцяти трьох років.

Вказаний виконавчий лист виконувався за місцем роботи позивача з 01.11.2013 року по 08.09.2015 року, з 02.10.2015 року по 26.11.2015 року позивач мав статус безробітного, а з 26.11.2015 року позивач вийшов на пенсію.

У зв'язку із викладеним, позивач неодноразово звертався до відповідача щодо необхідності надання виконавчого листа № 753/18566/13 від 20.05.2014 року за належністю, про те відповіді на зазначене не отримав.

У жовтні 2018 року позивач отримав постанову старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Єрмакової О.А. від 07.08.2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (при примусувому виконанні), згідно якої з пенсії позивача повинно бути стягнуто на користь ОСОБА_4 борг по аліментам в сумі 38 932,52 грн.

Позивач не згоден з вказаною заборгованістю, оскільки він проживав та проживає разом із дочкою і ніколи не ухилявся від сплати аліментів, сплачує кошти на утримання квартири в якій проживає позивач разом з відповідачем та іншими членами своєї сім'ї, позивач ніде не переховувався та постійно нагадував відповідачу про необхідність пред'явлення виконавчого листа за належністю, до того ж доказів щодо злісного ухилення позивача від сплати аліментів державним виконавчем надано не було.

На підставі викладеного, позивач звернувся із вказаним позовом до суду та просить суд частково звільнити його від заборгованості по аліментам у період з 01.07.2016 року по 13.12.2017 року за виконавчим листом № 753/18566/13 від 20.05.2014 року, у сумі 38 932,52 грн. та зобов'язати Дарницький РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві перерахувати заборгованість за аліментами у період з 01.07.2016 року по 13.12.2017 року за виконавчим листом № 753/18566/13 від 20.05.2014 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, була належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, у той же час подала до суду відзив на позов, в якому заперечувала проти позову в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи у судове засідання також не з'явилась, однак, подала до суду клопотання, згідно якого просила суд про розгляд справи за її відсутності та вирішення вказаного спору залишила на розсуд суду, крім того, подала до суду належним чином завірену копію виконавчого провадження № 43402625.

Суд, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши позивача, дійшов висновку що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 вказаної Конвенції кожен, чиї права та свободи, вказані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У той же час, у пункті 36 Рішення від 09.12.2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає право не тільки ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 Рішення від 13.01.2011 року «Чуйкіна проти України».

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст. ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789-Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Частинами 1 та 2 статті 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Судом встановлено, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_3, що вбачається зі свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Заводської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 17.01.1995 року, актовий запис № 24.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.06.2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково та стягнуто на її користь із ОСОБА_3 аліменти щомісячно у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) починаючи із 11.03.2013 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на виконання вказаного рішення, Дарнницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист від 20.05.2014 року за № 753/18566/13.

Державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Гаєвським С.М. 21.05.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 43402625 про стягнення на користь ОСОБА_4 із ОСОБА_3 аліментів щомісячно у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) починаючи із 11.03.2013 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.

Згідно листа Управління справами ВРУ до Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 02.02.2017 року вбачається, що стягнення аліментів з ОСОБА_3 здійснювалось з травня 2014 року по вересень 2015 року включно, оскільки ОСОБА_3 08.09.2015 року звільнено з посади у зв'язку з ліквідацією посади.

Крім того, оскільки позивач на території Печерського району м. Києва дохід не отримував, виконвче провадження ВП № 43402625 було передано з Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві до Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, за місцем проживання ОСОБА_3

Постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м.Києві Процом В.С. 12.05.2017 року винесено постанову про прийняття виконавчого провадження ВП № 43402625 про стягнення на користь ОСОБА_4 із ОСОБА_3 аліментів щомісячно у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) починаючи із 11.03.2013 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.

Постановою старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м.Києві Єрмаковою О.А. 07.08.2018 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у рамках ВП № 43402625, згідно якої встановлено, що позивач перебуває на обліку та отримує пенсію в ГУ ПФУ в м. Києві (Дарницький район) та постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 38 932,52 грн.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 квитанції про сплату аліментів до державного виконавця не надав, станом на 13.12.2017 року заборгованість позивача по аліментам перед відповідачем становить 36 453,92 грн.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивач посилається як на обставину звільнення його від заборгованості - відсутність потреби відповідача у матеріальній допомозі, з підстав її влаштування на роботу з 01.07.2016 року та наявності у відповідача стабільного доходу, крім того, у позивача відсутні можливості надавати таку допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів також передбачено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити від сплати заборгованості.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості від 18.10.2018 року, заборгованість по аліментам у ОСОБА_3 виникла за період з 09.09.2015 року по 13.12.2017 року та станом на 13.12.2017 року заборгованість позивача по аліментам перед відповідачем становить 36 453,92 грн.

Як зазначає у відзиві відповідач, у період з 01.07.2016 року по 13.12.2017 року ОСОБА_4 навчалась на стаціонарній формі навчання у Національній академії внутрішніх справ на платній основі. При цьому мала індивідуальний графік навчання у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною, вказані факти позивачем не заперечуються.

Однак, станом на 01.07.2016 року аліменти чи інша матеріальна допомога, незважаючи на рішення суду, від позивача відповідачу не надходила, що також підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості від 18.10.2018 року.

Крім того, у призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_4 було відмовлено, що підтверджено листом 301-07/1682 від 06.04.2015 року.

Описуючи свій матеріальний стан ОСОБА_3 вказував, що у нього відсутні можливості надавати матеріальну допомогу ОСОБА_4

Однак, відповідно до декларації ОСОБА_3 за 2017 рік, він працює на посаді заступника керівника апарату або самостійного структурного підрозділу державного органу, юрисдикція якого поширюється на всю територію України; у власності має три земельні ділянки, гараж, садовий будинок, автомобіль марки Nissan x-terra 4.0, є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Барташ і Ко». Крім того, розмір пенсії ОСОБА_3 у 2017 році становив 128 880 грн., також позивач має додаткові проценти отримані від АТ «Альфа-Банк» в розмірі 22 074 грн. та в цій же банківській установі має рахунок з розміром активу у сумі 370 000 грн.

Дана декларація підтверджує матеріальну спроможність сплачувати аліменти та погасити заборгованість.

Твердження позивача, про те, що для сплати аліментів відповідачу необхідно було направити виконавчий лист за належністю є юридично некоректними, з огляду на те, що обов'язок сплачувати аліменти виникає безпосередньо у позивача, крім того, згідно наданої суду довідки-розрахунку заборгованості від 18.10.2018 року, складеної старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві Єрмаковою О.А., ОСОБА_3 за період заборгованості по аліментам з 09.09.2015 року по 13.12.2017 року, не надав державному виконавцю жодної квитанції про сплату аліментів.

Тобто, у період коли виконавче провадження ВП № 43402625 про стягнення на користь ОСОБА_4 із ОСОБА_3 аліментів щомісячно у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) починаючи із 11.03.2013 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років, передавалось з Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві до Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, за місцем проживання ОСОБА_3, ОСОБА_3 не був позбавлений можливості у добровільному порядку виплачувати аліменти на користь ОСОБА_4

З огляду на викладене встановлено, що заборгованість по аліментам виникла з вини позивача, який припинив сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 за відсутності правових підстав для звільнення від заборгованості.

Крім того, позивачем не надано доказів про наявність такого доходу у дитини, який би набагато перевищував його дохід і забезпечував повністю потреби доньки, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 188 СК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені засобами доказування, а тому позовна заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: