Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"03" квітня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., при секретарі судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації, одноразової грошової вихідної допомоги, та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Українська залізниця» нараховану, але не виплачену заробітну плату, компенсацію, одноразову грошову вихідну допомоги, та середній заробіток за час затримки розрахунку, мотивуючи тим, що 08 липня 2016 року вона була прийнята на посаду бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту у виробничий підрозділ «Ясинуватське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 17 липня 2017 року позивачка була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. На день звільнення позивачці нарахована, але не виплачена заробітна плата в період часу з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та одноразова грошова вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України, що у сумі складає: 21489,02 грн., відповідно до наданих відповідачем розрахунків заробітної плати з сумами до виплати: за березень 2017 року - 3078,15 грн. заробітної плати (аванс у розмірі 1280 грн. був виплачений 18 липня 2017 року через касу структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Лиман); за квітень 2017року - 2462,52 грн. заробітної плати; за травень 2017 року - 2575,92 грн. заробітної плати; за червень 2017року - 2575,92грн. заробітної плати; за липень 2017 року - 12076,51грн. (складається із суми заробітної плати за липень 2017 року, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку (код нарахування 308) та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України (код нарахування 664)). У структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» було встановлено простій з 23 січня по 31 січня 2017 року, з 01 лютого по 28 лютого 2017 року, з 01 березня по 31 березня 2017 року, а також з 20 березня 2017 року. По теперішній час суми, що належать до виплаті позивачці, не виплачені. На підставі зазначеного, позивачка була вимушена звернутись до суду із вимогами про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» суми заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, що складає 21489,02 грн., а також суми середнього заробітку за період затримки з 18 липня 2017 року по 23 листопада 2018 року в сумі 106891,72 грн. та донарахувати по день фактичного розрахунку.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У звязку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Відповідно дост. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із відповідачем в період часу з 08 липня 2016 року по 17 липня 2017 року.

Так, 08 липня 2016 року позивачка була прийнята згідно Наказу від 06 липня 2016 року №1/ОС на посаду бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту у виробничий підрозділ «Ясинуватське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

17 липня 2017 року позивачка звільнена з займаної посади у зв'язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, згідно наказу №9641/ДН-ОС від 10 липня 2017 року.

Вказана обставина підтверджується наданою трудовою книжкою БТ-І №7409756, виданою на імя ОСОБА_1.

Так, частиною 1 ст.94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно розрахунків заробітної плати на день звільнення ОСОБА_1 нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 21489,02 грн. ( за березень 2017 року - 3078,15 грн. заробітна плата (аванс у розмірі 1280 грн. виплачений 18 липня 2017 року через касу структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Лиман); за квітень 2017 року - 2462,52 грн. заробітна плата; за травень 2017 року - 2575,92 грн. заробітна плата; за червень 2017 року - 2575,92 грн. заробітна плата; за липень 2017року - 12076,51 грн. (складається із суми заробітної плати за липень 2017 року, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку (код нарахування 308) та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України (код нарахування 664)).

Підтверджень виплати позивачці нарахованих сум суду надано не було.

Згідно з правовим висновком, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

З урахуванням викладеного заборгованість по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки без утримання податку й інших обов`язкових платежів у сумі 21489,02 грн.

Отже, дії відповідача є незаконними, оскільки також згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд також враховує, що дата звільнення позивачки 17 липня 2017 року, а з 23 січня 2017 року та зокрема по 16 липня 2017 року на підприємстві встановлено простій.

Позивачем надано розрахунок суми середнього заробітку, який вона просить стягнути з відповідача.

Так, згідно розрахунків заробітної плати за січень 2017 року та лютий 2017 року середньоденний заробіток складається з наступного: (заробітна плата за січень 2017 року + вислуга років 40% за січень 2017 року) + заробітна плата за лютий 2017 року / (відпрацьовано днів у січні 2017 року + відпрацьовано днів у лютому 2017 року), отже (1920,00 грн. +768,00 грн. ) + 0,00/(10 + 0) = 268,80 грн./на день.

З урахуванням належних утримань (податок на доходи фізичних осіб 18% та військовий збір 1,5%) середньоденний заробіток складає: 268,80 грн. - (268,80 грн. х 0,18) - (268,80 грн. х 0,015) = 216,38 грн./на день.

Сума середнього заробітку за період затримки з 18 липня 2017 року по 23 листопада 2018 року (день звернення до суду) складає: 494 дня період затримки х 216,38 грн./на день = 106891,72 грн - сума середнього заробітку за період затримки з 18 липня 2017 року по 23 листопада 2018 року.

Наданий позивачкою розрахунок заборгованості з виплати середнього заробітку перевірено судом та приймається як належний доказ. Відповідачем зазначений розрахунок не спростовано.

Оскільки на підставі ст. 117 КЗпП суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, суд вважає необхідним стягнути також з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24 листопада 2018 року по день ухвалення рішення судом 03 квітня 2019 року за наведеними вище даними.

Сума середнього заробітку за період затримки з 24 листопада 2018 року по 03 квітня 2019 року (день ухвалення судом рішення) складає:131 день х 216,38 грн./на день= 28345,78 грн.

Виходячи із наведеного, відповідачем не доведено відсутності вини в порушенні вимог діючого законодавства, отже з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки ОСОБА_1 сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18 липня 2017 року по 03 квітня 2019 року 135237,50 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з вимогами про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразову грошову вихідну допомогу, сума судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Разом з тим, при зверненні до суду позивачкою було сплачено суму судового збору 704,80 грн. за позовні вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати, отже ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265,280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації, одноразової грошової вихідної допомоги, та середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ вул. Тверська, б. 5, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН) заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 21489,02 грн. без утримання податку й інших обов'язкових платежів, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 липня2017 року по 03 квітня 2019 року включно в сумі 135237,50 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська,5) на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська,5) на користь ОСОБА_1 (ІПН) суму судового збору 704,80 грн.

Рішення в частині стягнення заробітної плати підлягає негайному виконанню.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: Ю. О. Матвєєва