ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1805/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Дуда О.О.
Провадження № 22-ц/817/124/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 р.

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 лютого 2014 року (головуючий суддя Дуда О.О.) у цивільній справі № 607/1805/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Тернополі до ОСОБА_2, спільного підприємства "Луміс" про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 та спільного підприємства "Луміс", у якому після уточнення позовних вимог просило стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором № 66206С8 від 01.08.2006 року в розмірі 171611,22 дол. США, що еквівалентно 1371688,49 грн. та 405178,34 грн. із яких: заборгованість за кредитом - 158633,34 дол. США, що еквівалентно 1267956,29 грн., заборгованість за відсотками - 12977,88 дол. США, що еквівалентно 103732,20 грн., нарахована пеня за прострочену заборгованість - 372321,27 грн., нарахована пеня за прострочені відсотки - 32857,07 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору №66206С8 від 01.08.2006року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 300 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 07.08.2013року, забезпечений порукою СП "Луміс".

Посилаючись на те, що відповідачі неналежно виконують зобов'язання по погашенню кредиту та відсотків за вказаним кредитним договором та договором поруки, позивач просив його вимоги задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 5 лютого 2014 року позов публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі до ОСОБА_2, спільного підприємства "Луміс" про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, спільного підприємства "Луміс" на користь публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі заборгованість за кредитним договором № 66206С8 від 01.08.2006 року в сумі 171611,22 дол. США., що еквівалентно 1371688,49 грн. та 45000 грн. пені за прострочення виконання зобов'язань.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, спільного підприємства "Луміс" на користь публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі судовий збір 3441 грн.

На дане судове рішення 17 лютого 2014 року ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Тернополі було подано апеляційну скаргу, згідно якої просив рішення суду змінити в частині стягнення пені та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в М.Тернопіль в повному обсязі.

За результатами розгляду апеляційної скарги ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 01 липня 2014 року апеляційну скаргу відхилено, а рішення залишено без змін.

У листопаді 2018 року ФОП ОСОБА_1, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 лютого 2014 року, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 01 липня 2014 року та рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 лютого 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в повному обсязі.

Зазначила, що судом вирішено питання про її права та обов'язки, що полягає у наступному.

На забезпечення виконання зобов'язань (у тому числі за кредитним договором №66206С8 від 10.08.2006 р., позичальник ОСОБА_2), між ФОП ОСОБА_1 та ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено іпотечний договір №66206Z10.

У зв"язку з невиконанням боржником та поручителем рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор звернувся з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить ФОП ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості, у тому числі ОСОБА_2, за кредитним договором №66206С8 від 10.08.2006 р. та ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23 квітня 2012 року порушено провадження у справі №3/27/5022-316/2012, справа знаходиться на розгляді у даному суді.

Вважає, що у такому випадку, у разі не оскарження рішення суду по даній справі, іпотекодавець буде позбавлений можливості оспорити суму заборгованості, у рахунок якої буде звертатися стягнення на предмет іпотеки, оскільки така сума встановлена преюдиційним судовим рішенням.

Необгрунтованість рішення суду полягає у тому, що судом неповно встановлені обставин, які мають значення для справи, так як із аналізу та вивчення Кредитного договору, вбачається, що в його змісті є відсутніми встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме банк, при укладанні Кредитного договору з позичальниками: не здійснив належно детальний, достовірний та об'єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту згідно імперативних вимог п.2 ч.4 ст.П Закону України «Про захист прав споживачів»; всупереч вимоги п.8 ч.І ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових ринків», не визначив порядок припинення дії кредитного договору; у порушення вимоги п.6 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не встановив істотної умови договору, про дострокове розірвання кредитного договору, що не є тотожним з достроковим поверненням кредиту; не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування згідно імперативної вимоги ст. 2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»; не встановив положення про інфляційне застереження та не узгодив домовленості, про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. Отже, Кредитний договір є неукладеним, а сторони такого договору не можуть мати права та вважатись зобов'язаними відповідно до умов такого договору.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що рішення суду ухвалено за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що полягає у тому, що розрахунки вимог банку не можуть підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є документами первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів по справі. Доказів, які підтверджують розмір заборгованості по Кредитному договору Позивачем не надано, а судом не встановлено.

При прийнятті рішення судом неправильно застосовано норми матеріального права. Кредитний договір є споживчим, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення. Суд першої інстанції зобов'язаний був застосувати при розгляді справи норми матеріального права, а саме ст.ст. 638, 1054 ЦК України, ч.4 ст.П Закону України «Про захист прав споживачів». Застосувавши зазначені норми матеріального права суд повинен був встановити не укладеність кредитного договору.

Окрім цього судом першої інстанції неправильно визначена сума заборгованості, відповідно до проведених розрахунків заборгованість по кредиту становить 76317,23 дол. США.

Також судом порушено норми процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, додані до апеляційної скарги іпотечний договір від 14 серпня 2006 року №66206Z10, ухвалу Господарського суду Тернопільської області про порушення провадження по справі від 23 квітня 2012 року (справи № 3/27/5022-316/2012), колегія суддів вважає, що апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 лютого 2014 року у цивільній справі № 607/1805/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Тернополі до ОСОБА_2, спільного підприємства "Луміс" про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід закрити, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 п.3, ч.2. ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Встановлено, що згідно доданої до апеляційної скарги ухвали Господарського суду Тернопільської області від 23 квітня 2012 року про порушення провадження по справі №3/27/5022-316/2012 за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ФОП ОСОБА_1 за участю третіх осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовна заява подана в суд у квітні 2012 року, розгляд справи призначено на 03 травня 2012 року. Справа знаходиться на стадії розгляду.

Позовна заява акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі до ОСОБА_2, спільного підприємства "Луміс" про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатами розгляду якої 5 лютого 2014 року ухвалено рішення Тернопільського міськрайонного суду, подано в суд 04 лютого 2013 року.

Отже, позовна заява, що знаходиться на розгляді у Господарському суді Тернопільської області, подана на 10 місяців раніше ніж позов до Тернопільського міськрайонного суду.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що доводи ФОП ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що вимога позивача до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки зумовлена невиконанням боржником та поручителем рішення Тернопільського міськрайонного суду від 5 лютого 2014 року, яким визначено розмір боргу відповідачів, а відтак і вирішено питання про її права та обов"язки, є безпідставні, оскільки на час пред"явлення позову до ФОП ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки цього рішення суду не існувало; рішення що оскаржується та ухвалене за позовом, поданим після подачі позову до ФОП ОСОБА_1, згідно ст. 82 ЦПК України не є таким, що має преюдиційне значення під час розгляду справи, що розглядається господарським судом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судовим рішенням, яке оскаржується, питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_1 не вирішувалося, що є підставою для закриття апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 35 ч.1, 259, 362 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 лютого 2014 року (головуючий суддя Дуда О.О.) у цивільній справі № 607/1805/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії АТ "Укрексімбанк" в м.Тернополі до ОСОБА_2, спільного підприємства "Луміс" про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 січня 2019 року.

Головуючий -

Судді -