ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК-ДНІПРО», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК-ДНІПРО» (далі - ТОВ «ДБК-ДНІПРО»), ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 24 січня 2008 року між банком та ТОВ «ДБК-ДНІПРО» було укладено договір про поновлювальну кредитну лінію №04-08/ВКЛ, за умовами якого відкрито поновлювальну кредитну лінію на загальну суму 3.300.000 грн. на строк до 22 січня 2011 року.

Умови договору вони виконали у повному обсязі.

Зазначали, що у відповідності до умов додаткової угоди №1 від 21 квітня 2008 року було збільшено відсоткову ставку за користування кредитними коштами з 16% річних на 18% річних.

Вказували, що у з метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 24 січня 2008 року між банком, ТОВ «ДБК-ДНІПРО» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №04-08/П1.

З тією ж метою, 24 січня 2008 року між банком, ТОВ «ДБК-ДНІПРО» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №04-08/П3.

Посилаючись на те, що позичальник умови договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим допустив заборгованість, яка станом на 19 березня 2010 року становить 3.579.189 грн.88 коп. та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3.025.000 грн., простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 275.000 грн, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 270.129 грн.38 коп. та пені у розмірі 9.060 грн. 50 коп., а тому просили ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 3.579.189 грн.88 коп. з відповідачів солідарно.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року позовні вимоги банку задоволені частково. Стягнуто солідарно з ТОВ «ДБК-ДНІПРО» та ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 3.579.189 грн.88 коп. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року в частині, якою задоволені позовні вимоги банку до неї та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог до неї в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що банк грошову вимогу до неї, як поручителя, пред'явив після закінчення законодавчо встановленого строку для пред'явлення такої вимоги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повному обсязі не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 24 січня 2008 року між банком та відповідачем ТОВ «ДБК-ДНІПРО» було укладено договір про поновлювальну кредитну лінію №04-08/ВКЛ, за умовами якого відкрито поновлювальну кредитну лінію на загальну суму 3.300.000 грн. на строк до 22 січня 2011 року.

21 квітня 2008 року було укладено додаткову угоду до договору, якою було збільшено відсоткову ставку за користування кредитними коштами з 16% річних на 18% річних.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 24 січня 2008 року між банком та відповідачами ТОВ «ДБК-ДНІПРО» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки №04-08/П1.

Також, 24 січня 2008 року між банком, ТОВ «ДБК-ДНІПРО» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №04-08/П3.

Станом на 19 березня 2010 року заборгованість за кредитним договором становить 3.579.189 грн.88 коп. та складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3.025.000 грн., простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 275.000 грн, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 270.129 грн.38 коп. та пені у розмірі 9.060 грн.50 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, позовні вимоги частково доведені та обґрунтовані, зазначав, що за кредитним договором наявна заборгованість, а позичальник та поручитель ОСОБА_2 повинні нести солідарну відповідальність шляхом її погашення.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст.610,612 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов'язання.

Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строк починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом вказаного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, в тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України та частини другої статті 1054 у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов'язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Судом установлено, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором, у зв'язку з чим виникла кредитна заборгованість (а.с.17,18-19).

У зв'язку з виникненням заборгованості за кредитним договором банк 02 червня 2009 року позичальнику, а 17 липня 2009 року поручителям надіслав вимоги про дострокове повернення наданих кредитних коштів, в яких повідомив про наявність заборгованості та необхідність дострокового виконання всіх боргових зобов'язань за кредитним договором (повернення суми кредиту та відсотків) протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги та погасити кредитну заборгованість у повному обсязі (а.с.28-34).

Колегія суддів наголошує на тому, що якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Указаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16.

Надіславши вказані вище вимоги банк змінив строк виконання основного зобов'язання.

Із позовом про стягнення заборгованості до боржника та поручителів банк звернувся 02 квітня 2010 року, тобто поза межами шестимісячного строку визначеного законом для пред'явлення вимоги до поручителя.

З указаного вбачається, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню в частині стягнення заборгованості та судових витрат з поручителя ОСОБА_2 з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у стягненні з неї заборгованості за кредитним договором. В іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд в порядку розподілу судових витрат між сторонами вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2.730 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в стягненні судових витрат відмовити.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2010 року залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2.730 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.