Р І Ш Е Н Н Я№ 127/2353/19

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 р.м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Медяної Ю.В.,

секретар - Подоляк М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бардина М.Б.,

представника відповідача ПАТ «Вінницягаз» - Приданчука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

24.01.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Вінницягаз», про стягнення коштів в розмірі 3400 грн. 00 коп. в якості компенсації за встановлення індивідуального газового лічильника.

В позовній заяві зазначено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Багатоквартирний будинок в якому він проживає під'єднаний до газорозподільної системи та обслуговується відповідачем.

Позивач, використовуючи передбачене законом право на самостійне встановлення індивідуального приладу обліку природного газу, за власні кошти придбав та встановив газовий лічильник, а 07.12.2018 р. звернувся до відповідача з заявою про компенсацію понесених ним витрат в сумі 3400 грн. 00 коп.

14.12.2018 р. відповідачем відмовлено у відшкодуванні позивачу витрат на встановлення газового лічильника, що на думку останнього є неправомірним.

З підстав зазначених вище, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

28.01.2019 р. у даній справі відкрито провадження.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки встановлення позивачем індивідуального лічильника природного газу не являється наслідком невиконання відповідачем перед позивачем обов'язку щодо забезпечення обліку природного газу, та не відноситься до дій, які особа має вчинити для відновлення свого порушеного права, а являється виключно реалізацією споживачем свого права на встановлення лічильника природного газу за власний рахунок. Крім того, примусове стягнення з відповідача на користь позивача коштів у якості компенсації вартості лічильника природного газу у зв'язку із не встановленням Кабінетом Міністрів України порядку і розміру компенсації таких витрат для населення, позбавить відповідача права власності на кошти.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бардин М.Б., позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовільнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ «Вінницягаз» - Приданчук В.В. в судовому засіданні просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 за власні кошти в сумі 3400 грн. 00 коп. придбав та встановив газовий лічильник у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується актом прийомки газового лічильника в експлуатацію (новий монтаж системи газопостачання; встановлення додаткових приладів) від 03.09.2018 р., актом №223 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 03.09.2018 р., договором підряду №223 на встановлення газового лічильника в житловому будинку (квартирі) по замовленню населення від 03.09.2018 р. та квитанцією №1Р15135 від 15.11.2018 р. (а.с. 5, 6, 45).

07.12.2018 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Вінницягаз» з заявою, у якій повідомив ПАТ «Вінницягаз», що він самостійно забезпечив встановлення індивідуального приладу обліку природного газу в квартирі АДРЕСА_1, тому просить компенсувати понесені ним витрати в сумі 3400 грн. 00 коп. (а.с. 7).

14.12.2018 р. ПАТ «Вінницягаз» на звернення позивача ОСОБА_1 повідомило, що порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Поряд з тим, за наявною у товариства інформацією, на даний час відповідний порядок відсутній. Відтак, з незалежних від товариства причин висловлене у зверненні позивача прохання може бути розглянуте після набрання чинності відповідним порядком та надання підтверджуючих документів відповідно до вимог нормативних актів (а.с. 8).

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, зі змісту ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1-2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 2260-VIII від 21.12.2017 визначені правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції №2260-VIII від 21.12.2017, з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції Закону № 329-VIII від 09.04.2015 р., суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

Як передбачено ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції №2260-VIII від 21.12.2017, побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Позивач ОСОБА_1 скористався наданим йому правом на встановлення індивідуального газового лічильника, на що витратив 3400 грн. 00 коп.

Судом береться до уваги, що на час розгляду справи Законом № 2260-VIII від 21.12.2017, який набрав чинності 20 січня 2018 року, були внесені зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яким передбачається, що побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Посилання представника відповідача для обґрунтування своїх заперечень проти позову на те, що кошти за встановлення газового лічильника не можуть бути компенсовані у зв'язку з відсутністю на даний час механізму відшкодування коштів споживачам які встановили лічильники природного газу за власний рахунок є необґрунтованими та не можуть обмежувати права позивача.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до обставин справи в розумінні ст. 509 ЦК України між ОСОБА_1 та ПАТ «Вінницягаз» виникли зобов'язальні правовідносини, за змістом яких у разі придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу, на суб'єкта який здійснює розподіл природного газу на відповідній території та отримав відповідний дозвіл для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу покладається обов'язок компенсації даних витрат.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Поняття «майно» в першій частині ст.1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж, по суті, захищається ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

У п. 33 рішення у справі «Сєрков проти України» від 07.07.2011 р., яке набуло статусу остаточного 07.10.2011 р., ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції.

Ведучи мову про «закон», ст.1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (п.54 рішення від 09.11.1999 у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки»). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (п.109 рішення у справі «Беєлер проти Італії»).

Отже, за змістом ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов'язок встановлення відповідними суб'єктами господарювання газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому споживачі не зобов'язані відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу, що також вбачається і з структури тарифу на послуги розподілу газу ПАТ «Вінницягаз».

Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає обов'язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов'язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зобов'язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Отже, невиплата відповідачем позивачеві грошових коштів в сумі 3400 грн. 00 коп. в якості компенсації за встановлення індивідуального газового лічильника позбавляють останнього права власності на кошти сплачені ним за газовий лічильник, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Виходячи з наведеного вище, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи, що позивач за власні кошти встановив індивідуальний газовий лічильник, а відповідач не виплатив йому компенсацію за його встановлення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач був звільнений від його сплати при зверненні до суду з даним позовом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»,

ст. ст. 509, 526, 625, 611 ЦК України,

ст.ст. 5, 12, 81, 89, 141, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» про стягнення коштів, задовільнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» на користь ОСОБА_1 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп. в якості компенсації за встановлення індивідуального газового лічильника.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «Вінницягаз», місцезнаходження юридичної особи: м. Вінниця, пров. Костя Широцького, 24, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 03338649.

Суддя Ю.В. Медяна