РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди, завданого внаслідок вчинення злочину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в листопаді 2018 року звернувся з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_3 майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. Позовні вимоги мотивує тим, що ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 13.12.2017 року кримінальне провадження щодо притягнення ОСОБА_3 за ст. 296 ч. 1 КК України закрито та звільнено останнього від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності. В описовій частині вказаної ухвали суду вказано, що ОСОБА_3 завдав позивачу матеріальних збитків, що виразилися внаслідок:

- пощкодження вікна кухонного приміщення АДРЕСА_1 в Житомирі, на суму 2 000 грн.;

- пошкодженні мобільного телефону марки «Star Х-12», на суму 1938 грн.;

- пошкодження дверей квартири АДРЕСА_2 в Житомирі на суму 3 500 грн.;

- пошкодження автомобіля марки «Wolkswagen Т-4», д.н.з. АМ 4422 В А, що належить ОСОБА_2, на суму 5 480 грн.

Таким чином, сума завданої позивачу матеріальної шкоди складає 12918,00 грн. яку він просив суд стягнути з відповідача, а також 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 29.11.2019 року відкрито спрощене провадження у даній цивільній справі.

В судове засідання позивач не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові відправлення, що повернулися на адресу суду.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності в заочному порядку, на підставі вимог ст.ст. 211, 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 13.12.2017 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за ст. 296 ч. 1 КК України закрито та звільнено останнього від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності (а.с. 32-33).

В описовій частині вказаної вище ухвали встановлено, що 06.03.2014 близько 23 години 50 хвилин ОСОБА_3 разом зі своїм сином - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та знайомим - ОСОБА_5 перебував на вулиці біля вікна кухонного приміщення АДРЕСА_3, в якій як йому було відомо, проживала його колишня дружина - ОСОБА_6 та ОСОБА_2, які перебували у неприязних відносинах. В цей час, місці та за вищевказаних обставин у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, що супроводжувався особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства. Реалізуючи свій злочинний умисел, зневажаючи загальноприйнятими правилами та нормами поведінки у суспільстві, керуючись мотивом явної неповаги до суспільства, що виразилось у прагненні показати свою зневагу до існуючих правили і норм поведінки у суспільстві, прагненні помститись своїй колишній дружині - ОСОБА_6 та її співмешканцю - ОСОБА_2, поєднане з бажанням завдати їм будь-якого матеріального збитку, ОСОБА_3 взяв в руки камінці, та почав кидати ними у вікно кухонного приміщення АДРЕСА_1 в Житомирі, внаслідок чого скло у вікні розбилось, чим спричинив матеріального збитку ОСОБА_2 на суму 2 000 гривень.

Після цього, близько 00 год. 00 хв. 07.03.2014 ОСОБА_2, його співмешканка ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали наздоганяти ОСОБА_3, та зупинили його на перехресті вулиць Л.ОСОБА_9 - Н.Сотні. В цей час, місці та за вищевказаних обставин у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, що супроводжувався особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3, діючи умисно, грубо порушуючи при цьому громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у прагненні помститись своїй колишній дружині - ОСОБА_6 та її співмешканцю - ОСОБА_2, та поєднане з бажанням завдати особі побоїв чи іншого насильства, що спричинить тілесні ушкодження, наніс ОСОБА_2 удар ногою в правий бік та вкусив за ліву ногу, чим спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді синця та осадження шкіри на правій гомілці, синця та саден на лівому стегні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоровя, а також під час удару пошкодив мобільний телефон марки «Star Х-12», чорного кольору, який знаходився в кишені штанів потерпілого, чим спричинив ОСОБА_2 матеріального збитку на суму 1938 гривень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, зневажаючи загальноприйнятими правилами та нормами поведінки у суспільстві, керуючись мотивом явної неповаги до суспільства, що виразилось у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, прагненні помститись своїй колишній дружині - ОСОБА_6 та її співмешканцю - ОСОБА_2, поєднане з бажанням завдати їм будь-якого матеріального збитку, ОСОБА_3, взявши в руки камінь, підійшов до дверей квартири та почав наносити по ним удари, пошкодивши їх таким чином, чим причинив ОСОБА_2 матеріального збитку на суму 3 500 гривень. Після декількох ударів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 прокинулись та побачивши ОСОБА_3 у дверному отворі, викликали працівників міліції. ОСОБА_3 почувши це, з місця вчинення кримінального правопорушення втік.

14.07.2014 близько 12 годин 00 хвилин ОСОБА_3 рухався на своєму автомобілі марки «Wolkswagen Т-4», д.н.з. АМ 4422 В А, білого кольору та помітив, що біля магазина «АТБ» на перехресті вул. ОСОБА_9 та Небесної Сотні знаходиться автомобіль НОМЕР_1, який належав ОСОБА_2 В цей час, місці та за вищевказаних обставин у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, що супроводжувався особливою зухвалістю з мотивів явної неповаги до суспільства. Реалізуючи свій злочинний умисел, зневажаючи загальноприйнятими правилами та нормами поведінки у суспільстві, керуючись мотивом явної неповаги до суспільства, до виразилось у прагненні показати свою зневагу до існуючих правили і норм поведінки у суспільстві, прагненні помститись своїй колишній дружині - ОСОБА_6 та її співмешканцю - ОСОБА_2, поєднане з бажанням завдати їм будь-якого матеріального збитку, ОСОБА_3, перебуваючи в громадському місці, взяв у руки шматок металу, та підійшов до вказаного автомобіля, за допомогою нього порізав чотири колеса, чим спричинив ОСОБА_2 матеріального збитку на суму 5 480 грн., після цього ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення втік.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ч. 7 ст. 128 КПК України та ч. 3 ст. 386 ЦК України позивач має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі шляхом звернення з позовом у кримінальній справі.

Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Частиною 3 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Із письмових матеріалів справи вбачається, що в межах розгляду кримінальної справи він зверталася із відповідним цивільним позовом, однак провадження по справі було закрито. Звернувся в порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки йому була заподіяна така шкода, внаслідок злочинних дій відповідача.

Суд вважає, що позивачем доведено заподіяння позивачу відповідачем матеріальної шкоди. Розмір матеріальної шкоди позивачем доведено повністю та підтверджується відповідними доказами, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Пунктом 17-1 Постанови Пленуму встановлено, що виходячи з правил статей 4, 5 ЦПК України і статей 28, 49, 50 КПК України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров'я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред'явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно частини 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то в судовому засіданні було встановлено наступне.

Позивач в судовому засіданні обґрунтував вимоги позову в цій частині тим, що така шкода полягає у моральних і душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок вчинення щодо нього кримінального правопорушення, завдання йому ушкоджень здоров'я, порушення нормального життєвого розпорядку через неможливість займатись справами, якими він зазвичай займалась, а саме щодо захисту своєї дружини від хуліганських дій відповідача, переживання за своє життя та своєї дружини, здоровя, майно, боячись, що відповідач може знову вчинити якісь правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особи неправомірними діями, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз'яснено, що суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов'язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз'яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи обставини, при яких позивачу була спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість його моральних страждань, а також, виходячи з його матеріального стану як цивільного позивача, так і відповідача, який спричинив шкоду, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 7 000 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст. 1167, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", -

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди, завданого внаслідок вчинення злочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 в рахунок матеріальної шкоди 12918,00 коп., в рахунок моральної шкоди - 7 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1409 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3)

Суддя: Н. Ф. Слюсарчук