29.03.2019 Справа № 756/7532/18
№756/7532/18
№4-с/756/39/19
У Х В А Л А

29 березня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Тітова М.Ю.

за участю секретаря судових засідань Іванової І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_2 на дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа: ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність відділу щодо не зняття арешту зі всього належного йому майна, не скасуванні заборони на його відчуження, які були накладені на підставі постанови про арешт майна боржника № 404/4 від 26.03.2010 у ВП № 18241416 та зобов'язати відділ зняти вказаний арешт з його майна та скасувати заборону на його відчуження.

Скарга мотивована тим, що 02.03.2010 на виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2010 було видано виконавчий лист № 2-519/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 55880,36 грн. Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні в Оболонському РВ ДВС м. Києва. Під час відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на все належне боржнику майно та оголошено заборону на його відчуження у будь-який спосіб. Постановою державного виконавця від 23.12.2010 виконавче провадження закінчено на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документу без подальшого виконання, оскільки рішення суду виконане боржником у повному обсязі. У резолютивній частині даної постанови державний виконавець постановив припинити арешт майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення, однак фактично такі дії державним виконавцем вчинені не були, арешт з майна скаржника досі не знято та не скасовано заборону на його відчуження. Скаржник звертався до Оболонського РВ ДВС м. Києва з вимогами зняти дані обтяження, однак такі залишилися без задоволення.

Ухвалою судді від 19.06.2018 відкрито провадження у даній справі.

Від скаржника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вимоги скарги підтримує та просить їх задовольнити.

Оболонський РВ ДВС м. Києва явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, прийшов до наступних висновків.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2010 задоволено частково позов ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку у спільній частковій власності, та, зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 55208,28 грн. компенсації за 1/10 частину квартири та 672,08 грн. судових витрат.

На підставі даного рішення суду 02.03.2010 Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-519/10, який було пред'явлено на примусове виконання до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, правонаступником якого є Оболонський РВ ДВС м. Києва.

26.03.2010 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 18241416.

23.12.2010 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.37, ст.38 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки від стягувача надійшла заява про повернення виконавчого документу без подальшого виконання. Державним виконавцем постановлено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 вказаного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 38 Закону у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону, повернення виконавчого документу до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, станом на 10.06.2018 все майно ОСОБА_2 перебуває під обтяженням у вигляді арешту та заборони відчуження, накладених на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.03.2010, винесеної ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві.

Відтак, суд вважає, що Оболонський РВ ДВС м. Києва, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», не вжив всіх необхідних заходів щодо звільнення з-під обтяження належного ОСОБА_2 майна.

Згідно вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про визнання бездіяльності Оболонського РВ ДВС м. Києва неправомірною та необхідність зобов'язати Оболонський РВ ДВС м. Києва зняти арешт з майна боржника та заборону щодо його відчуження.

З викладеного, керуючись ст. 451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа: ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Зобов'язати Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт з належного ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) майна та скасувати заборону щодо його відчуження, які накладені на підставі постанови ВДВС Оболонського РУЮ №404/4 від 26.03.2010 у виконавчому провадженні № 18241416.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя М.Ю. Тітов