Справа № 308/3862/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

секретаря Боти О.І.,

розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

встановив:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Разом з позовною заявою позивачкою було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на належне відповідачу майно, а саме: домоволодіння за адресою: Ужгородський район, с. Галоч, вулиця Без назви, будинок 67, реєстраційний номер майна 451639 та квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Заяву мотивовано тим, що, відповідач умисно ухиляється від утримання позивачки з дітьми тривалий час та після отримання позовної заяви чи навіть після того, як побачить на сайті Судова влада України справу за даною позовною заявою, однозначно відчужить належне йому майно, щоб уникнути можливості накладення на нього арешту чи звернення стягнення за присудженими аліментами, а це зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши та оцінивши подану заяву та додані до неї документи, суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір, щодо стягнення аліментів на утримання дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положенням ч. 3ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Що стосується вимоги позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Згідно з розясненнями, викладеними у п. 4постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд вважає, що нерухоме майно на яке позивач просить накласти арешт не є предметом спору та фактично заявником ставиться питання про застосування виду забезпечення позову(накладення арешту на майно) який є неспівмірними із заявленими позовними вимогами про стягнення аліментів, а тому постановляючи дану ухвалу, суд у тому числі враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, заявником не подано належні докази, які обґрунтовують необхідність вжиття заходів забезпечення позову у спосіб запропонований заявником, оскільки суду не надано доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Саме по собі припущення заявника про те, що протягом розгляду судового спору про стягнення аліментів, нерухоме майно на яке заявник пропонує накласти арешт може вибути з володіння відповідача, не може бути належним обґрунтуванням поданої заяви і відповідно судом зазначені заявником підстави визнаються необґрунтованими.

Враховуючи, що представником позивача не доведено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, можуть бути порушені права й інших осіб у зв'язку із застосуванням заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст.149-153,260,353 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3