Постанова

Іменем України

3 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 755/26414/13-ц

провадження № 61-45232св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А.О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В.М.(суддя-доповідач), Фаловської І. М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2,

заінтересовані особи:Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання», ОСОБА_3, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

розглянув у порядку спрощеного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року у складі судді Виниченко Л. М. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року в складі колегії суддів: Ящук Т. І., Немировської О. В.,Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження по виконанню рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року по справі № 755/26414/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» (далі - ТОВ «Нафтогазобладнання») та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ОСОБА_2

В обґрунтування заяви зазначав, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2014 року, яке знаходиться на виконанні, позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ТОВ «Нафтогазобладнання», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ТОВ «Нафтогазобладнання» та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором (договором про невідновлювальну кредитну лінію) № 11-01-11 від 27 липня 2011 року в розмірі 5 857 284 грн 59 коп. На виконання цього рішення, 18 квітня 2014 року видані виконавчі листи № 755/26414/13-ц.

Постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 31 березня 2015 року відкрите виконавче провадження № 47045310, щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Нафтогазобладнання».

На підставі укладеного 18 січня 2018 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, до нього перейшло право грошової вимоги до позичальника, іпотекодавця та поручителя за зобов'язаннями, передбаченими договором про невідновлювальну кредитну лінію № 11-01-11 від 27 липня 2011 року, договором іпотеки № 78 1/0711 від 27 липня 2011 року, договором застави товарів в обороті № 79 1/0711 від 27 липня 2011 та № 34 від 27 липня 2011 року, у зв'язку з чим просив заяву задовольнити та замінити стягувача у виконавчому провадженні.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року, заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Замінено ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ОСОБА_2 по виконанню рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2014 року у цивільній справі № 755/26414/13-ц у виконавчому провадженні щодо боржника -ТОВ «Нафтогазобладнання». У задоволенні вимог заяви щодо боржника ОСОБА_3 - відмовлено.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що 18 січня 2018 року ОСОБА_2 за результатами торгів по системі «Прозоро», уклав договір купівлі-продажу права вимоги, згідно умовами якого він набув право вимоги за кредитним договором, договорами іпотеки та застави від 27 липня 2011 року, а відтак наявні правові підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні зі стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на стягувача - ОСОБА_2 до боржника -ТОВ «Нафтогазобладнання».

Відмовляючи у частині заміни стягувача щодо боржника ОСОБА_3, суди виходили з того, що заявником не надано доказів про перебування на виконанні виконавчого листа № 755/26414/13-ц Дніпровського районного суду міста Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а також не надано доказів про те, що цей виконавчий лист з часу отримання його представником стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» після 25 березня 2015 року був пред'явлений на примусове виконання до органів виконавчої служби.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

30 вересня 2018 року ТОВ «Нафтогазобладнання» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано справу № 755/26414/13-ц із Дніпровського районного суду міста Києва.

У листопаді 2018 року на адресу Верховного Суду надійшла вищезазначена справа.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2019 року справу за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ТОВ «Нафтогазобладнання», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ «Нафтогазобладнання», ОСОБА_3, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п'яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій касаційній скарзі ТОВ «Нафтогазобладнання» просить ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині задоволення вимог заяви - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, у іншій частині зазначені судові рішення - залишити без змін.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишилося те, що заявник ОСОБА_2 посилаючись на вимоги статті 55 ЦПК України фактично вимагав заміну сторони у справі, а не у виконавчому проваджені. Судами не враховано, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Магда С.Г від 31 березня 2015 року про відкриття виконавчого провадження є незаконною, оскільки у порушення приписів статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» не перевірено дотримання стягувачем строку пред'явлення виконавчого документу до виконання; ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не може бути кредитором у будь-якій справі через відкликання банківської ліцензії та розпочату процедуру ліквідації на підстав постанови Правління Національного банку України № 898 від 17 грудня 2015 року, що свідчить також й про недійсність договору про відступлення ( купівлі-продажу ) прав вимоги від 18 січня 2018 року на користь ОСОБА_2 в силу вимог статті 215 ЦК України, так як банк не міг бути стороною будь-якого договору, в інтересах банку стороною договору міг виступати лише Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, судами взагалі не досліджувалася та обставина, що позивачем у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором є не банк, а філія «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Суди не врахували приписів статей 12, 13 ЦПК України та безпідставно задовольнили вимоги ОСОБА_2, які ним висловлені не чітко та на підтвердження яких не надано належних і допустимих доказів.

Відзив відповідача на касаційну скаргу.

У поданому 11 грудня 2018 року відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 повністю підтримав вимоги й обґрунтування скарги ТОВ «Нафтогазобладнання» й просив задовольнити її в повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 грудня 2014 року, позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено, стягнуто солідарно з ТОВ «Нафтогазобладнання» та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 5 860 725 грн 59 коп. (а.с. 87-90, 94, 95, 192-193).

18 квітня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва видано відповідні виконавчі листи.

27 березня 2015 року стягувачем ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» подано на примусове виконання виконавчий лист № 755/26414/13-ц про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника ТОВ «Нафтогазобладнання».

31 березня 2015 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника ТОВ «Нафтогазобладнання».

18 січня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, як новим кредитором, укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно з умовами якого право грошової вимоги до позичальника, іпотекодавця та поручителя за зобов'язаннями, передбаченими договором про невідновлювану кредитну лінію № 11-01-11 від 27 липня 2011 року, договором іпотеки № 78 1/0711 від 27 липня 2011 року, договором застави товарів в обороті № 79 1/0711 від 27 липня 2011 та № 34 від 27 липня 2011 року перейшло до ОСОБА_2

Відповідно до п.2.1 договору банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальника, іпотекодавця, заставодавця, поручителя, зазначених у додатку № 1 до договору.

Пунктом 2.2 договору визначено, що новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не пізніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п.4.1 цього договору, набуває наступні права кредитора за основними договорами: право вимагати належного виконання боржниками зобов'язань за основними договорами щодо сплати боржниками грошових коштів у сумах, вказаних в додатку № 1 до договору та визначених на момент набуття новим кредитором права вимоги.

Таким чином, в результаті укладення договору купівлі-продажу права вимоги від 18 січня 2018 року, кредитором у зобов'язанні по договору № 11-01-11 від 27 липня 2011 року, став ОСОБА_2, який згідно з умовами договору набув права вимагати замість первісного кредитора належного виконання боржником зобов'язань в межах переданого ним права вимоги.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК Українипідставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК Україникредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передачі ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є однією з підстав заміни кредитора в зобов'язанні, яке відбувається на підставі правочину.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Ураховуючи викладене, обґрунтованим є висновок судів про наявність правових підстав для частково задоволення заяви ОСОБА_2 та заміни кредитора (стягувача) щодо боржника ТОВ «Нафтогазобладнання», відносно якого відкрито виконавче провадження про виконання виконавчого листа № 755/26414/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Заінтересована особа має право звернутися до суду із заявою про заміну стягувача її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив (частина п'ята статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частин першої, другої статті 442 ЦПК України в разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження, суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Нафтогазобладнання» в їх сукупності фактично зводяться до оскарження укладеного між банком та ОСОБА_2 договору про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги та дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 755/26414/13-ц про стягнення з товариства заборгованості за кредитним договором, що не є предметом розгляду даної справи.

Данні про визнання договору про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги, укладеного 18 січня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 недійсним, у матеріалах справи відсутні.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Нафтогазобладнання» про не встановлення обставин правонаступництва кредитора, з урахуванням того, що позивачем у справі та стягувачем є не банк, а його філія, зводяться невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Інші аргументі касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С.Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В. М.Сімоненко

І. М. Фаловська