Справа № 361/5724/18
Провадження № 2/361/780/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 січня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Селезньової Т.В., при секретарі Коваль А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Броварського району Київської області про визнання права власності, скасування державного акту про право приватної власності на землю, -

встановив:

Позивачі просять визнати за ними право власності на будинок за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Кулажинці, вул. Чернігівська, буд.24 і земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд - в порядку набувальної давності, а також скасувати Державний акт про право приватної власності на землю (на вказану земельну ділянку), виданий на імя ОСОБА_4. Позовні вимоги вмотивовані тим, що вказаний будинок та земельна ділянка належали їхньому діду ОСОБА_4, який помер 19.09.2005р. ОСОБА_4 склав заповіт, яким житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Кулажинці Броварського р-ну Київської обл.. по вул. Чернігівська 24, а також все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, і все те, що на день смерті буде йому належати і на що він буде за законом мати право, він заповів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дядьку та матері позивачів. Спадкоємці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в установленому законом порядку спадщину не прийняли. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2П після смерті власника садиби ОСОБА_4 разом з матірю використовувалися домоволодіння №24 по вул. Чернігівській в с. Кулажинці як заміським будинком родини, в літній період проживали в будинку, вели господарство, обробляли землю, ремонтували і підтримували споруди в належному стані, сплачували передбачені законом платежі, тобто відкрито і законно володіли вказаною садибою понад 10 років, і набули його за набувальною давністю. У звязку з тим, що земельна ділянка є невідємною частиною садиби, і що разом з набуттям права власності на будинок, розташований на земельній ділянці, за законом переходить до набувача і право власності на вказану земельну ділянку, тому просили визнати за ними право власності на вказану земельну ділянку.

Представник позивачів ОСОБА_7 в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що вказаний будинок належав на праві власності рідному діду позивачів, який зажиття склав заповіт, згідно умов заповіту житловий будинок з надвірними будівлями і все інше майно заповів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно дядьку та матері позивачів. Спадкоємці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в установленому законом порядку і в строки спадщину не прийняли; інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після діда, нема. Позивачі постійно і тривалий час, законно і відкрито користуються будинком і набули на нього право власності за набувальною давністю.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада Броварського р-ну Київської області подала заяву про визнання позову, просила розглядати справу у відсутності відповідача.

Згідно свідоцтв про народження та про шлюб встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є рідними сестрами, їх батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_6 Зміна прізвищ підтверджена свідоцтвами про шлюб. Батьками матері позивачів ОСОБА_6 ( дівоче прізвище ОСОБА_9М.) були ОСОБА_4 та ОСОБА_10

Розпорядженням ОСОБА_3 сільської ради від 05 вересня 2005 року №35 було оформлено право власності на житловий будинок, збудований в 1940 році, загальна площа будинку 44,9 кв.м., житлова 18,5 кв.м., і на надвірні споруди: сарай, вбиральня, огорожа, що знаходяться за адресою с. Кулажинці, вул. Чернігівська 24, власник ОСОБА_4, тобто дід позивачів по матері.

ОСОБА_4 належала земельна ділянка, що розташована за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Кулажинці, вул. Щорса 24, площею 0,451 га з яких 0,250 га. для обслуговування житлового будинку, і 0,201 га. для ведення особистого підсобного господарства.

На підставі рішення 7 сесії I скликання ОСОБА_3 сільської Ради народних депутатів від 30 травня 1996 року ОСОБА_4 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю (на вказані земельні ділянки).

Рішенням ОСОБА_3 сільської ради у 1996 році вулиця Щорса в с. Кулажинці була перейменована на вулицю Чернігівську.

21 03.2003р. ОСОБА_4 склав заповіт, яким належний йому житловий будинок з надвірними будівлями в с. Кулажинці Броварського р-ну Київської обл. по вул. Чернігівська 24, а також все інше майно і все те, на що на день смерті він матиме право за законом, він заповідав ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (його дітям, і відповідно дядькові та матері позивачів).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер 19.09.2005р.

Згідно інформації з Броварської районної державної нотаріальної контори, спадкоємці за заповітом ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спадщину не прийняли (не проживали постійно з спадкодавцем і не подали заяви нотаріусу), відомості про інших спадкоємців за законом, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, відсутні.

Згідно акту обстеження житлово - побутових умов будинку №24 по вул. Чернігівській в с. Кулажинці, складеного депутатом ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_11, - після смерті ОСОБА_4 його дочка ОСОБА_6 з своїми дочками ОСОБА_12 та ОСОБА_13, приїздили до будинку, робили косметичний ремонт будинку, обробляли город, викошували подвіря та прибудинкову територію.

Згідно свідоцтва про смерть - 26.10.2016р. померла мати позивачів ОСОБА_6

Згідно свідоцтва про смерть 19.01.2018р. помер дядько позивачів ОСОБА_5

Згідно інформації з Броварської районної державної нотаріальної контори та Броварської міської державної нотаріальної контори спадкові справи після смерті ОСОБА_6 та після смерті ОСОБА_5 не відкривалися.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що є хрещеною матірю позивачки ОСОБА_1, знає сімю позивачів здавна, неодноразово відвідувала будинок в с. Кулажинці, знає, що позивачі утримують і ремонтують будинок, постійно ним користуються як своєю заміською садибою.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично мешкає за адресою с. Кулажинці, вул. Чернігівська, буд. 33, є двоюрідною тіткою позивачів, знає позивачів з їхнього народження; у даному будинку раніше жив її дядько ОСОБА_4 (дід позивачок), після смерті якого її двоюрідна сестра ОСОБА_6 (мати позивачко) разом зі своїми доньками ОСОБА_1 та ОСОБА_16 (позивачками) користувались будинком та надвірними будівлями, обробляли земельну ділянку, а після смерті ОСОБА_6 позивачки продовжують користуватись постійно будинком і земельною ділянкою.

Свідок ОСОБА_17, давня знайома позивачів, пояснила, що знає, що позивачі мають заміський будинок у Кулажинцях, який залишився від діда, вони постійно туди їздять, утримують будинок, обробляють земельну ділянку.

Згідно ст.328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

При встановлених у судовому засіданні конкретних обставинах встановлено, що позивачі користуються будинком після смерті їх діда, який був власником будинку, з 2005 року, їх володіння є відкритим, виникло з законних підстав за волею і за згодою власника майна, а після його смерті за волею та згодою спадкоємців, визначених власником у заповіті. На даний час власник будинку помер, нотаріальними конторами не видавались свідоцтва про право на спадщину - на дане майно в порядку спадкування будь-яким спадкоємцям. Більш того, суд враховує, що на даний час жодна інша особа не заявляє своїх прав на вказане майно, тобто воно не знаходиться у спорі. Крім того, позивачі є родичами прямого походження по нисхідній лінії, що також вказує на законність і обґрунтованість підстави, за якою вони почали своє користування вказаним нерухомим майном. Таким чином, позивачі з законних підстав, відкрито, безперервно, протягом тривалого часу, набагато більше 10 років, володіють та користуються будинком, ставляться до нього як власники, і мають право вимагати визнання за ними права власності за набувальною давністю в порядку, передбаченому статтею 344 ЦК України.

Наявна державна реєстрація даного нерухомого майна, про що свідчить Розпорядження ОСОБА_3 сільської ради від 05 вересня 2005 року №35, - тобто реєстрація відбулась у відповідності до вимог закону, чинного станом на день набуття вказаною особою - першим власником права власності на вказане нерухоме майно. Тому той факт, що в Державному електронному реєстрі відсутні відомості про це нерухоме майно і про його власників, не є перешкодою для набуття позивачками права власності на нього за набувальною давністю.

Щодо земельної ділянки, то суд виходить з наступного:

Згідно ст.119 ЗК України г ромадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. (набувальна давність). Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Земельна ділянка, яка раніше була передана у приватну власність, може бути передана іншій особі лише після її вилучення у визначеному законом порядку.

Першому власнику будинку ОСОБА_4 земельна ділянка, що розташована за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Кулажинці, вул. Щорса 24, площею 0,451 га з яких 0,250 га для обслуговування житлового будинку, 0,201 га для ведення особистого підсобного господарства, вже була передана у власність, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії КВ, який був виданий на підставі рішення 7 сесії I скликання ОСОБА_3 сільської Ради народних депутатів від 30 травня 1996 року.

Таким чином, дана земельна ділянка увійшла до спадкового майна, щодо якого відкрилась спадщина. На даний час відомостей про прийняття даної спадщини, суду не надано. Відомостей про визнання даної спадщини відумерлою, також не надано. Будь-яких інших підстав вважати, що дана земельна ділянка перейшла у комунальну власність, також не надано. Тому питання щодо подальшої належності даного майна і щодо переходу права власності на нього до інших осіб має вирішуватись у сфері спадкових правовідносин. Таких позовних вимог і з зазначених підстав позивачі не заявили. Тому в межах розгляду даної справи суд не досліджує і не робить висновки щодо наявності у позивачів спадкових прав та щодо прийняття ними вказаного майна у спадок.

Оскільки позивачі добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою менше 15 років, то відсутні правові підстави визнавати за ними право власності на земельну ділянку за набувальною давністю, яка для даного майна законом визначена в 15 років.

Позивачі як на підставу набуття ними права власності на вказану земельну ділянку також посилаються на ст.120 ЗК України.

Згідно ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч.6 - істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти, крім обєктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

У відповідності ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки право власності на будинок позивачі набувають за набувальною давністю, а не за правочином, то слід виходити з норм закону. Який регулює саме набуття права власності за набувальною давністю. Тому сам по собі факт набуття за набувальною давністю будинку (для чого закон встановлює строк відкритого користування і володіння в 10 років), не означає автоматичного набуття у власність за набувальною давністю земельної ділянки, для чого закон встановлює строк відкритого користування і володіння в 15 років. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині заявлені позивачами передчасно, і підстави для визнання за ними права власності на всю зазначену ними земельну ділянку, на даний час в межах заявленого позову і з заявлених підстав - не встановлено. В цій частині у позові слід відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним державного акту, який був виданий на імя ОСОБА_4 за рішенням ОСОБА_3 сільської Ради народних депутатів від 30 травня 1996 року, то суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, виходячи з того, що позивачі не довели наявності підстав для визнання державного акту недійсним, передбачених Цивільним Кодексом України. не виявлено будь-яких невідповідностей вимогам закону чи вад у волевиявленні учасників правочину станом на момент передачі земельної ділянки ОСОБА_4 у власність. Така передача права власності відбулась на підставі законного рішення органу місцевого самоврядування. Сам по собі той факт, що позивачі набули право власності на будинок, що розташований на земельній ділянці, на яку виданий державний акт іншій особі, не є підставою для визнання даного державного акту недійсним.

Таким чином, у визнанні державного акту недійсним з тих підстав, які зазначені позивачами, слід відмовити.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст. 120,121, 119 ЗК України, ст.ст. 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Кулажинці, вулиця Чернігівська, 24 за набувальною давністю.

Визнати за ОСОБА_18 право власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Кулажинці, вулиця Чернігівська, 24 за набувальною давністю.

У позові ОСОБА_1 та ОСОБА_18 про визнання права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Кулаженці, вул. Чернігівська 24, та про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення 7 сесії I скликання ОСОБА_3 сільської Ради народних депутатів від 30 травня 1996 року на імя ОСОБА_4 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде ним подана протягом тридцяти днів з дня вручення копії повного рішення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Повний текст виготовлено 24.01.2019 року.

Суддя Т.В. Селезньова