ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/1140/18 Номер провадження 22-ц/814/655/19Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А. Є. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.

за участю секретаря Зеленської О.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Сергієнко Тетяни Григорівни

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Гвоздика А.Є., із складанням повного тексту судового рішення - дата не вказана,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 29 травня 2007 року в розмірі 12770,54 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву № б/н від 29 травня 2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 4500,00 грн.

ОСОБА_2 умови договору належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2018 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 12770 гривень 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп.

З вказаними рішенням не погодився ОСОБА_2, в інтересах якого апеляційну скаргу подала його представник, адвокат Сергієнко Тетяна Григорівна. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Апелянт зазначає, що оскаржуване судове рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, оскільки рішення ухвалено на 15 день після відкриття провадження у справі, в зв'язку з чим, відповідач був позбавлений права подати до суду відзив.

Апеляційна скарга мотивована, тим, що отримані кредитні кошти відповідачем було повністю повернуто позивачу, а кредитну карту було знищено, що унеможливило подальше користування коштами. Вважає, що розрахунок заборгованості наданий позивачем не є належним доказом існування заявленої заборгованості, оскільки не містить розрахунку загальної заборгованості, відсотків за користування кредитом, комісії, пені, штрафу.

Зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства, позивачем в односторонньому порядку збільшено відсотки за користування кредитними коштами, про що відповідач, в передбаченому законом порядку, повідомлений не був. Крім того, вважає, що позивач не мав права після закінчення строку кредитування, а саме з липня 2015 року нараховувати відсотки, що підтверджується правовою позицією викладеною у постанові ВСУ від 08 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором б/н від 29 травня 2007 року відсутні, оскільки строк дії кредитної карти, яка була видана ОСОБА_2, закінчився в липні 2015 року, тому Банк звернувшись до суду з даним позовом у листопаді 2018 року, пропустив строк позовної давності.

Вказав, що подати заяву про застосування строків позовної давності до суду першої інстанції, відповідач не мав можливості, оскільки розгляд справи відбувся в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, згідно заяви № б/н від 29 травня 2007 року ОСОБА_2 приєднався до Умов та правил надання продукту кредитних карт. На підставі даної заяви позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 4500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за ОСОБА_2 рахується заборгованість на загальну суму 12770 грн. 54 коп., з яких 5027 грн. 21 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 6659 грн.02 коп. - заборгованість по пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 584 гр.31 коп. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеними позовні вимоги банку, а розмір заборгованості, заявлений позивачем, обґрунтованим.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, оскільки він зроблений без встановлення істотних обставин справи, що мають значення для справи. Судом належним чином не досліджено кредитний договір і проведений позивачем розрахунок процентів і пені за даним договором, не визначено строк дії договору та початок перебігу позовної давності у спірних правовідносинах.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2007 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н. За умовами зазначеного договору, позивач надав відповідачу кредит в сумі 1500,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % з розрахунку 360 днів у році.

Строк погашення заборгованості сторони визначили щомісячними платежами у розмірі 116.00 грн., а строк надання кредитного ліміту, відповідає строку дії кредитної карти. З матеріалів справи вбачається, що кредитний ліміт, протягом строку дії карти, позивачем було збільшено до 4500,00 грн.

Даний договір укладено шляхом звернення відповідача до банку з Заявою від 29 травня 2007 року /а.с.12/. Своїм підписом на Заяві позичальник підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку.

Позичальник зобов'язувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом.

Відповідач не заперечує, що він користувався наданими Банком кредитними коштами, проте зазначає, що кредит ним було повернуто у повному обсязі, а карту знищено.

Проте, дані обставини спростовуються наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 29 травня 2007 року та випискою по картковому рахунку НОМЕР_1 з 01.01.1999 по 12.03.2019 року.

З виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 користувався кредитними коштами та періодично, але не в повному обсязі, вносив грошові кошти на погашення кредитної заборгованості. Станом на час закінчення строку дії карти - липень 2015 року заборгованість по тілу кредиту склала 4487 грн. 79 грн. та 135 грн. заборгованість за відсотками. З наданого розрахунку вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості позивачем було здійснено 21 липня 2015 року на суму 230 грн.

Крім того, з розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що після закінчення строку дії карти - липень 2015 року та відповідно строку кредитування, банком нараховувалися відсотки на залишок заборгованості за кредитом. Проте, зі спливом строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, отже банк не міг такі проценти нараховувати.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 10/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, розмір заборгованості, яка рахується за ОСОБА_2, станом на час закінчення строку дії кредитного договору, підтверджується належними та допустимими доказами у розмірі 4622 грн. 79 коп.,.

В свою чергу, відповідач вважає, що позивач звернувшись до суду у грудні 2018 року пропустив строк позовної давності. Крім того, розгляд справи у суді першої інстанції відбувся без участі відповідача, не повідомленого завчасно належним чином про розгляд справи за правилами спрощеного провадження, тому, він не міг скористатися своїм правом на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції справу розглянуто в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи. Обставини викладені в оскаржуваному судовому рішенні про те, що відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, є неспроможними, оскільки повідомлення про вручення рекомендованого листа ОСОБА_2, матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги ст. 128 ЦПК України, порушив право відповідача знати про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судового рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принцип змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що є підстави для вирішення апеляційним судом заяви ОСОБА_2 про застосування позовної давності.

Так, згідно довідки, наданої АТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором № б/н від 29 травня 2007 року видано кредитну картку: НОМЕР_1, термін дії якої встановлено до 07/15.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, і відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Встановлено, що відповідач з 21 липня 2015 року припинив виконувати зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, крім того, строк дії картки закінчився в липні 2015 року, з цього часу банк знав про порушення своїх прав та мав можливість реалізувати своє право на повернення кредитних коштів, проте до суду позивач звернувся лише в грудні 2018 року, тобто поза межами позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України.

Відповідно до п.1.1.7.31Умов та Правил надання банківських послу, строк позовної давності щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагородження, неустойки - пені, штрафів складає 50 років / а.с. 19/.

Визначений в вищевказаних умовах, які надані позивачем, збільшений строк позовної давності до 50 років не може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, як того вимагають положення частини першої статті 259 ЦК України.

Саме такий правовий висновок, висловлено Верховним Судом в постановах від 08 серпня 2018 року у справі № 381/306/17 та від 07.02.2018 року у справі № 751/5977/17.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України.

Відповідно до відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позову - на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги було сплачено судовий збір в розмірі 2643.00 грн., який підлягає стягненню на користь останнього.

Також, відповідачем у справі були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн..

Частиною 4 статті 137 запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Відповідачем надано детальний опис робіт виконаних адвокатом Сергієнко Т.Г. у даній справі згідно договору про надання правової допомоги від 15 січня 2019 року № 08, акт виконаних робіт від 22 лютого 2019 року та квитанцію № 01 від 15 січня 2019 року, згідно якої загальна вартість послуг адвоката у даній справі становить 4000,00 грн. які сплачені ОСОБА_2.(а.с. 58 - 60, 83, 84).

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, колегія суддів вважає, що вказані кошти підлягають до стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованим, в зв'язку з чим, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ « ПриватБанк» у зв'язку зі спливом позовної давності.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, СУД, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сергієнко Тетяни Григорівни - задовольнити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2018 року - скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором -відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати, а саме: за надання правничої допомоги 4000.00 грн. та сплату судового збору в сумі 2643.00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2019 року.

Головуючий суддя: О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль