Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1178/19 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 61 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/1178/19 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Добробат», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участі третьої особи - Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, про визнання рішення позачергових загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Добробат» незаконним та недійсним та зобов'язання державного реєстратора скасувати реєстраційну дію

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2019 року, постановлену під головуванням судді Маслак В.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та недійсним рішення позачергових загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Добробат» від 15.12.2018р., оформлене протоколом №1/12/2018 загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Добробат»; зобов'язати державного реєстратора Департаменту реєстрації виконавчого комітету Житомирської міської ради скасувати реєстраційну дію «Внесення змін про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах».

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2019 року у відкритті провадження відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить його скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд прийшов до помилкового висновку стосовно того, що даний позов повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, мотивуючи його наступним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дану справу не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, оскільки вказаний спір є за своєю суттю господарським та повинен розглядатися господарським судом в порядку господарського судочинства України.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок помилковим з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1, а також відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, є членами та засновниками Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Добробат».

ОСОБА_1 оскаржує рішення позачергових загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Добробат» від 15 грудня 2018 року про звільнення його з посади Голови обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Добробат» , обрання головою та підписантом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Добробат» ОСОБА_3 з передачею йому Статутних документів, печатки, банківської картки кооперативу від звільненого голови ОСОБА_1, обрання ревізором - ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначені справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів. Відповідно до частини 1 зазначеної статті Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 Господарського кодексу України. Отже, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За змістом частин першої - третьої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб'єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб'єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб'єктів.

Згідно зі статтею 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є зокрема господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Згідно зі статтею 80 та частини 1 статті 83 Цивільного кодексу юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах - встановлених законом.

Господарським товариством є юридична особа, статутний капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства (статті 113 Цивільного кодексу України).

Подібні положення містяться також і в статті 79 та в частині 1 статті 80 Господарського кодексу України.

Відповідачем у справі є, зокрема, Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Добробат», який створений в організаційно-правовій формі кооперативу.

Правовий статус кооперативів визначений Законом України "Про кооперацію".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про кооперацію" кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Частиною 2 статті 6 Закону України "Про кооперацію" визначено, що відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі.

Обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу (стаття 2 Закону України "Про кооперацію").

Отже, Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Добробат» не є господарським товариством в розумінні наведених вище норм.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Під час визначення підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 3 статті 167 Господарського кодексу України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до статті 55 Господарського кодексу України господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

З огляду на наведені положення статей 55, 167 Господарського кодексу України корпоративні права характеризуються такими ознаками: 1) особа має частку у статутному капіталі господарської організації; 2) особа має права на участь в управлінні господарською організацією, 3) має право на отримання певної частини прибутку (дивідендів) господарської організації.

Слід зазначити, що створення статутного капіталу не є характерною ознакою обслуговуючого кооперативу.

Частиною п'ятою статті 23 Закону України "Про кооперацію" встановлено, що виробничі кооперативи провадять господарську діяльність з метою одержання прибутку. Інші кооперативи надають послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку.

Отже, обслуговуючий кооператив не є прибутковою організацією і не має на меті одержання прибутку від здійснення власної господарської діяльності, тобто відповідач є суб'єктом некомерційної господарської діяльності. Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу не є носіями корпоративних прав, а відносини між членами обслуговуючого кооперативу та кооперативом не є корпоративними. Відповідно, спір у даній справі не є корпоративним.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

За наведеного, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 379, 381-384, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2019 року скасувати, матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.04.2019.

Головуючий Судді