РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/370/19

Справа № 510/2210/18

14.01.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1.

Позивач проживала разом з батьком на час відкриття спадщини, від спадщини не відмовлялася, доглядала за домом, а тому вважається такою, що прийняла спадкове майно відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) шляхом фактичного володіння та управління.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на іншу 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1.

За життя померла ОСОБА_3 склала заповідальне розпорядження, посвідчене Багатянською сільською радою 23 травня 2017 року, зареєстроване в реєстрі за № 65, яким все своє майно, яке буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилось із чого б воно не склалось, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла позивачу - ОСОБА_1

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Через деякий час ОСОБА_1 звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак 23 листопада 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Позивач у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце, проведення судового засідання сповіщалася належним чином, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце, проведення судового засідання сповіщався належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає та проти його задоволення не заперечує.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1.

Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, зазначені правовідносини регулюються вимогами чинного на той час ЦК Української РСР.

Позивач проживала разом з батьком на час відкриття спадщини, від спадщини не відмовлялася, доглядала за домом, а тому вважається такою, що прийняла спадкове майно відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) шляхом фактичного володіння та управління.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно із ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Частиною 1 ст. 529 ЦК Української РСР передбачено, що спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Позивач є донькою померлого, а тому відноситься до спадкоємців першої черги. Таким чином вона фактично вступила в управління та володіння належним батькові майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на іншу 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1.

За життя померла ОСОБА_3 склала заповідальне розпорядження, посвідчене Багатянською сільською радою 23 травня 2017 року, зареєстроване в реєстрі за № 65, яким все своє майно, яке буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилось із чого б воно не склалось, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла позивачу - ОСОБА_1

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1269 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦПК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто ОСОБА_1 прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦПК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса.

Через деякий час позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак 23 листопада 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на ім'я померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3, копію заповіту, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Плавнівської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок (з надвірними спорудами) АДРЕСА_1, що в цілому складається: літ. А - житловий будинок, житловою площею 79,30 кв.м., загальною площею - 97,50 кв.м, літ. Б - сарай, літ. В. - літня кухня, літ. Г - навіс, літ. Д. - вбиральня, 1-3,6 огорожа, 4,5 - споруда.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова