Справа № 535/1597/18
Провадження № 2/535/50/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Якименко Т.О.,

при секретарі судового засідання Балала Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Котельва Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з його відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, в якому крім неї та членів її родини, зареєстрований відповідач по справі - ОСОБА_2, який фактично не користується даним житлом з 22 вересня 2017 року, після розірвання шлюбу з позивачкою, постійно мешкає за іншою адресою. Факт, що відповідач не проживає у її житловому будинку, підтверджується актом обстеження домогосподарства. Оскільки відповідач у вказаному вище житловому будинку не проживає понад шість місяців без поважних причин, позивачка просить суд визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Позивачка надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Заявлені вимоги підтримала повністю та просить їх задоволити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву, клопотання про причини неявки у судове засідання та відкладення розгляду справи до суду не подав.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задоволити повністю з таких підстав.

Позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування незакінченого будівництвом житлового будинку від 15.09. 1998 року.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Сидоряченської сільської ради Котелевського району № 679 від 23.11.2018 року, в належному позивачці ОСОБА_3 будинку, що знаходиться за адрсою: АДРЕСА_1, зареєстрованиий, крім членів родини позивачки, також і її колишній чоловік - ОСОБА_2 - відповідач по даній справі.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 03.04.2013 року у справі шлюб укладений між позивачкою та ОСОБА_2 було розірвано

Відповідач не може бути визнаний членом сім'ї з підстав наведених в ст. 156 ЖК України.

ОСОБА_2 фактично не проживає в будинку з 22.09.2017 року та не приймає участі в його утриманні. В даний час будинком користуються лише позивачка, її чоловік ОСОБА_4 з яким вона зареєструвала шлюб 24.11.2017 року та діти позивачки. Витрати на утримання будинку несуть виключно позивачка та її чоловік.

Факт відсутності відповідача за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1, з 22 вересня 2017 року підтверджується актом депутата Сидоряченської сільської ради Котелевського району Полтавської області Скунц О.Я. та сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_7 від 21.11.2018 року щодо обстеження домогосподарства за спірною адресою.

Позивачка не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку в позасудовому порядку, оскільки добровільно вирішити це питання відповідач відмовляється.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Частина 1 ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 року " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Належних та допустимих доказів, у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження поважних причин відсутності понад встановлені строки відповідач не надав, також вони не були встановлені під час судового розгляду справи.

При вирішенні даної справи, суд враховує також правову позицію Верховного Суду України від 16.11.2016 року №6-709цс16.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача на користь позивачки необхідно стягти судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 264 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України ст.ст. 9, 150, 156 ЖК УРСР, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, задовільнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Стягти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Котелевський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя