Ухвала

11 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 766/9079/18

провадження № 61-6803ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу Міністерства інфраструктури України, яка підписана представником ОСОБА_1, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства інфраструктури України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Міністерства інфраструктури України, у якому просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 46 868,25 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з Міністерства інфраструктури України на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 46 868,25 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2018 року змінено. Доповнено резолютивну частину рішення після слів: «грошові кошти у сумі 46 868,25 грн» - «з наступним утриманням податків, обов'язкових платежів та зборів». У іншій частині рішення залишено без змін.

02 квітня 2019 року Міністерство інфраструктури України подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_1, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року. Міністерство інфраструктури України просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 766/9079/18 становить 46 868,25 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 766/9079/18 є малозначною у силу вимог закону.

Міністерство інфраструктури України у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Проте Міністерство інфраструктури України не обґрунтовує, чому саме справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови Херсонського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга Міністерства інфраструктури України подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити Міністерству інфраструктури України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_1, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства інфраструктури України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат