КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2019 року м. Київ
Справа №363/4387/17
Апеляційне провадження №22-ц/824/2056/2019
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
секретар Луговий Р.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Димерське автотранспортне підприємство» на рішення Вишгородського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Чіркова Г.Є. 19 вересня 2018 року у м. Вишгороді, повний текст рішення складено 01 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Димерське автотранспортне підприємство» про зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В
У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив суд зобов`язати відповідача - ТОВ «Димерське автотранспортне підприємство» провести перерахунок заробітної плати за період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (зона №3) у період часу з 11 червня 1986 року по 20 червня 1986 року з урахуванням збільшення тарифної ставки на 100 % та нарахувати премію в розмірі 60 % тарифної ставки і видати нову довідку про заробітну плату з урахуванням перерахунку для подання її до органів Управління пенсійного фонду України для нарахування пенсії.
В обґрунтування позовної заяви вказував на те, що в період часу 11 червня 1986 року по 20 червня 1986 року виконував роботи з цілодобового чергування у місті Прип`ять (зона №3) Чорнобильського району, що підтверджується шляховим листом № 261715 від 11 червня 1986 року. При виході на пенсію, відповідачем надано довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, в якій зазначено, що за період з 11 червня 1986 року по 20 червня 1986 року йому була нарахована заробітна плата в загальному розмірі 486 (чотириста вісімдесят шість) руб. 74 коп.
Однак, йому стало відомо, що розрахунок, який відображено відповідачем у вищевказаній довідці про заробітну плату за період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС проведено не вірно, без врахування вимог нормативно-правових актів з яких знято гриф «Секретно» та «Для службового користування», які регулювали порядок та розміри оплати праці осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 30-ти кілометровій зоні, а саме, під час нарахування заробітної плати:
- не збільшено на 100% (тобто вдвічі) тарифну ставку згідно п. 1 постанови ЦК КПР, ВР СРСР, КМ СРСР, ВЦРПС за № 524-156 від 07 травня 1986 року та постанови Державного Комітету СРСР по праці та соціальним питанням, Секретаріату ВЦРПС за № 153/10-43 від 07.05.1986 року;
- не нарахована премія за роботу в зоні ЧАЕС в розмірі 60% тарифної ставки (посадового окладу) відповідно до п. 4 постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» № 207-7 від 10 червня1986 року.
Зазначає, що він 26 квітня 2017 року письмово звернувся до відповідача із заявою за № 443 про проведення перерахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження з врахуванням приписів вищевказаних нормативно-правових актів. Не отримавши відповіді у встановлений законом строк, позивач повторно звернувся до відповідача з аналогічною заявою від 13 червня 2017 року № 579. Однак, листом № 50 від 17 липня 2017 року йому було відмовлено у перерахунку заробітної плати за його заявою. Свою позицію відповідач обгрунтував тим, що усі довідки про заробітну плату, видані на ім`я позивача, містять достовірну інформацію та відповідають чинному законодавств.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Димерське автотранспортне підприємство» - задоволено.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Димерське автотранспорті підприємство» здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 , а саме збільшити на 100% (тобто вдвічі) тарифну ставку за період виконання робі по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 11 по 20 липня 1986 року та нарахувати премію розмірі 60% тарифної ставки (посадового окладу) за цей же період.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Димерське автотранспортні підприємство» видати нову довідку про заробітну плату встановленого зразка ОСОБА_1 , а період виконання ним робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 11 по 20 липня 1986 року.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням відповідач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи. Вказує на те, що позивач безпідставно просить перерахувати заробітну плату за час роботи на ЧАЕС, збільшивши тарифну ставку на 100 %. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заробітна плата водію ОСОБА_2 вже була перерахована ТОВ «Димерське автотранспортне підприємство» у відповідності до постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які зайняті на роботах, що пов`язані з ліквідацією наслідки аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забрудненню навколишнього середовища" та його тарифна ставка була збільшена на 51,5%.
Також вважає, що позивач безпідставно просить нарахувати премію у розмірі 60% тарифної ставки. Зазначає, що нарахування премій працівникам Димерського АТП в 1986 році здійснювалось відповідно до чинних локальних актів по підприємству, а саме на підставі Колективного договору Димерського АТП 31012 на 1986 рік ( положення №3 «Про преміювання робочих Димерського АТП 31012 з фонду заробітної плати за 1986 рік»), де розмір премії водіям становив - 15%. З урахуванням розмірів нарахованих та виплачених таким чином розмірів премій ОСОБА_2 і було сформовано довідку про розмір заробітної плати за період виконання позивачем робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
З огляду на вищевикладене, відповідач просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 вересня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на те, що позовні вимоги не є безпідставними, а цілком обґрунтованими і підкріплені нормами права. Зазначає, що проаналізувавши судову практику, яка склалась у аналогічних спорах, місцеві та апеляційні суди одностайно підтримують позовні вимоги осіб з числа ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС щодо їх права на перерахунок заробітної плати з врахуванням підвищення тарифної ставки на 100% та нарахування премії в розмірі 60 % тарифної ставки.
Враховуючи вищевикладене просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача адвокат - Герус Ю.М. заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.
Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 , видане Київською обласною державною адміністрацією та вкладкою до нього № НОМЕР_2 . Також позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , захворювання пов`язано з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
ОСОБА_5 в 1986 році перебував у трудових відносинах з «Димерським АТП 31012», правонаступником якого на даний час є ТОВ «Димерське автотранспортне підприємство», на посаді водія з годинною тарифною ставкою 0,641 крб. при 6 годинному робочому дні, що підтверджується записом в трудовій книжці, довідкою про заробітну плату №526 від 23 листопада 1992 року, яка видана «Димерським АТП 31012» та не оспорюється відповідачем.
Позивача ОСОБА_1 було відряджено до зони відчуження, відповідно до наказу № 64 від 10 липня 1986 року та наказ № 71 від 21 липня 1986 року. У період часу з 11липня 1986 року по 20 липня 1986 року позивач виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується шляховим листом від 11 липня 1986 року № 261715, випискою з особових рахунків водія ОСОБА_5 № 51 від 14 квітня 2005 року, копією довідки про заробітну плату в м. Прип`ять, наказом від 14 квітня 2005 року № 32 про нарахування заробітної плати.
26 квітня 2017 року та 13 червня 2018 року позивач ОСОБА_5 письмово звернувся до відповідача з проханням поновити його порушені права шляхом перерахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження.
Згідно із листом ТОВ «Димерське автотранспортне підприємство» від 17 липня 2017 року №30 ОСОБА_2 відмовлено у перерахунку заробітної плати, оскільки підприємство не вбачає в цьому необхідності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не вважає за можливе виходячи з такого.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до ст. 70 вказаного Закону громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» оплата праці громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за підвищеними тарифними ставками (відрядними розцінками) і посадовими окладами, з урахуванням рівня радіоактивного забруднення ізотопами цезію, складності виконуваних робіт і умов праці.
Також, оскільки ст. 3 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України. Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, крім перерахованих вище, іншими нормативними актами не передбачені, отже, вони є діючими на цей час.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).
Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-і, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.
Тобто, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.
Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 Уряд колишнього СРСР та Української PCP ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо про розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964, постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанова Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-77 та ін.
У вищеназваних нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється як на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05 червня 1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища», надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964.
Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05 червня 1986 року № 665-195 (абзац 4 підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207/7), провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.
Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.
Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7).
З даних нормативно правових актів вбачається, що встановлювати підвищення тарифних ставок посадових окладів та премій у розмірах, які не могли перевищувати 100% тарифної ставки до заробітної плати та 60% до премій було визначено правом підприємства. Таким чином, прийняття остаточного рішення щодо визначення розміру тарифної ставки для нарахування заробітної плати та премії покладалося саме на підприємство.

В даній справі вбачається, що у відповідності до Колективного договору Димерського АТП 31012 за 1986 рік, Розділ 4 Тарифні ставки, що застосовуються для оплати, ставка для водія ОСОБА_6 була встановлена в розмірі 56,6 коп., при 8-ми годинному робочому дні, тобто заробітна плата за роботу в зоні ЧАЕС згідно виписки з особових рахунків водія становила - 320,91 крб.(всього нараховано було - 388,52 крб.) З довідки Димерського АТП № 32 від 14 квітня 2005 року про заробітну плату в зоні ЧАЕС вбачається, що заробітна плата була перерарахована відповідно до абзацу 4 пп.1 п.1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які зайняті на роботах, що пов`язані з ліквідацією наслідки аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забрудненню навколишнього середовища» оплата праці працівників підприємств, відряджених до зони відчуження для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, в III, II, І зонах небезпеки провадилася в 4-, 3-, 2-кратному розмірах тарифної ставки (окладу) понад середньомісячну заробітну плату. Нарахування в довідці проводиться по підвищеній тарифній ставці з урахуванням зони безпечності, виходячи з установленого в зоні 6-ти годинного робочого дня. Тепер, розмір тарифної ставки при 6-ти годинному робочому дні становить - 64,1 коп., коефіцієнт - 4, тобто заробітна плата за роботу в зоні ЧАЕС згідно виданої довідки становить - 486,74 крб.
Таким чином, заробітна плата водію ОСОБА_2 вже була перерахована ТОВ «Димерське АТП» у відповідності до постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які зайняті на роботах, що пов`язані з ліквідацією наслідки аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забрудненню навколишнього середовища» та його тарифна ставка була збільшена на 51.5%.
Також позивач просив нарахувати премію у розмірі 60% тарифної ставки. Премію за роботу в зоні ЧАЕС виплачували відповідно до діючої на підприємстві системи преміювання (постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 1531/10-43, роз`яснення Мінпраці і соціальної політики України №03-3/1652-018-2 від 13 квітня 2001 року від 29 січня 2004року №18- 47). Тобто, якщо до поїздки працівника в зону відчуження або після його повернення нараховували премію за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, її розмір повинні були визначати на підставі положення, що діяло на підприємстві на момент відрядження.
Нарахування премій працівникам Димерського АТП в 1986 році здійснювалось відповідно до чинних локальних актів по підприємству, а саме на підставі Колективного договору Димерського АТП 31012 на 1986 рік (положення №3 «Про преміювання робочих Димерського АТП 31012 з фонду заробітної плати за 1986 рік»), відповідно до яких розмір премії водіям становив - 15%. З урахуванням розмірів нарахованих та виплачених таким чином розмірів премій ОСОБА_2 і було сформовано довідку №32 від 14 квітня 2005 року про розмір заробітної плати за період виконання позивачем робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

До того ж, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції сторони у справі визнали, що на підприємстві не були визначені тарифні ставки у розмірі 100% для нарахування заробітної плати та 60 % для нарахування премії.
Судом першої інстанції не враховано вищевказаних обставини, які мають істотне значення для даної справи, що призвело до неправильного її вирішення.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження матеріалам справи, а висновки викладені в рішенні суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог є помилковим.
Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 376 ЦПК України про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з зазначених вище підстав.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Димерське автотранспортне підприємство» задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 вересня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Димерське автотранспортне підприємство» про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 18 січня 2019 року.