ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Чернівці

Справа №725/5935/14

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,

секретар Ковальчук Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 2 жовтня 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Іщенко І.В.),

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 11 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» в особі Чернівецького РУ ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №725295, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 89316,46 доларів США для придбання житла зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,39 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 10.12.2032 року.

Повернення кредиту повинно було відбуватись шляхом сплати позичальником мінімально необхідного щомісячного платежу в сумі 1014,41 доларів США.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договори поруки від 12 грудня 2007 року.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/72/19 Категорія 27

Позичальник належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим у нього станом на 5.09.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 521035 грн 58 коп., з яких: 503894 грн 15 коп. - заборгованість за кредитом, 15302 грн 44 коп. - проценти за користування кредитом, 1838 грн 99 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту.

13.08.2014 року банком на адресу відповідачів було направлено досудові вимоги про порушення основного зобов'язання щодо сплати мінімально необхідного платежу, які ними залишились поза увагою.

Просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь кредитну заборгованість на загальну суму 521035 грн 58 коп.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2014 року позов банку задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 6 жовтня 2016 року зазначене заочне рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 скасовано, у позові в цій частині відмовлено.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2014 року задоволено, заочне рішення скасовано.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 2 жовтня 2018 року в задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане рішення публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» подало апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норми матеріального і процесуального права.

Так, суд першої інстанції неправильно розтлумачив п. 11.4 додаткового договору про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору, предметом якого була реструктуризація залишку заборгованості з конвертацією в гривню після продажу предмета іпотеки, а не сама процедура продажу предмета іпотеки, у зв'язку з чим дійшов неправильного висновку про належне виконання відповідачем умов договору та відсутності заборгованості перед банком.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 2 жовтня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов до ОСОБА_1 задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем ОСОБА_1 свої зобов'язання за додатковим договором про реструктуризацію було виконано в повному обсязі, заборгованість за кредитним договором сплачена, а, отже, зобов'язання між сторонами припинено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» в особі Чернівецького РУ ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №725295, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 89316,46 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,39 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 10.12.2032 року.

Повернення кредиту повинно було відбуватись шляхом сплати позичальником мінімально необхідного щомісячного платежу в сумі 1014,41 доларів США.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним поговором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 12 грудня 2007 року, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у випадку невиконання взятих на себе зобов'язань боржником.

Крім того, 11 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та банком було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ним надано в іпотеку придбану квартиру АДРЕСА_2.

У зв'язку з неможливістю своєчасно та в повному обсязі виконувати свої зобов'язання перед позивачем щодо погашення кредиту відповідач ОСОБА_1 ініціював позасудове, добровільне врегулювання спору.

5 грудня 2013 року сторони уклали додатковий договір про внесення змін та доповнень № 2 до вищевказаного кредитного договору від 11.12.2007 року, надалі «Договір про реструктуризацію», за умовами якого сторони домовились змінити валюту кредиту з долара США на українську гривню та погодити розрахунок розміру зобов'язань; визначити, що поверненню за кредитним договором підлягає сума фактичної заборгованості за ним, що складає 63041,93 доларів США, що дорівнює 503894,15 грн на день підписання договору про реструктуризацію; визначили, що зобов'язання по сплаті нарахованих та несплачених процентів за кредитним договором, на день підписання договору про реструктуризацію, складає 0,00 (нуль) доларів США.

Особливою умовою договору про реструктуризацію було погодження сторонами продажу предмета іпотеки (квартири) за договором іпотеки до 5.12.2013 року за ціною не нижче 64540,97 доларів США та направлення отриманих коштів на погашення заборгованості за кредитним договором.

5.12.2013 року позивачем припинено обтяження квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Відповідач свої зобов'язання за договором про реструктуризацію виконав у повному обсязі, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 5.12.2013 року, реєстровий № 4047, та платіжним дорученням від 5.12.2013 року.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Звертаючись до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» посилалось на невиконання позичальником умов договору, у зв'язку з чим у нього станом на 5.09.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 521035 грн 58 коп., з яких: 503894 грн 15 коп. - заборгованість за кредитом, 15302 грн 44 коп. - проценти за користування кредитом, 1838 грн 99 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2014 року позов банку задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 6 жовтня 2016 року зазначене заочне рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 скасовано, у позові в цій частині відмовлено.

Судом установлено, що борг за договором №725295 сплачено, що підтверджується квитанцією №117797740 від 5.12.2013 року (а.с.19 т.2).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено факт того, що у відповідача станом на день розгляду даної справи судом першої інстанції була відсутня заборгованість за вказаним кредитним договором внаслідок того, що він її погасив.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно розтлумачив п. 11.4 додаткового договору про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору та не встановив послідовності дій банку щодо реструктуризації залишку заборгованості з конвертацією в гривню після продажу предмета іпотеки, оскільки договір про реструктуризацію, договір купівлі-продажу квартири та платіжне доручення про погашення боргу за кредитним договором датовані 5 грудня 2013 року.

Судом встановлено послідовність дій сторін: зняття обтяжень та іпотечної заборони, погодження купівлі-продажу предмета іпотеки, зарахування грошових коштів у сумі 64541 доларів США та припинення зобов'язання належним виконанням.

Крім того, згідно з п. 11.3 додаткового договору про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору сторони погодили, що протягом трьох робочих днів після укладення цього додаткового договору банк ініціює припинення претензійно-позовної роботи по стягненню боргових зобов'язань за кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт перерахування коштів на погашення кредитної заборгованості перед банком після укладення додаткової угоди.

Протокол №89 засідання комітету по роботі з проблемною заборгованістю роздрібного бізнесу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» є внутрішнім одностороннім документом, складеним на власний розсуд, а тому не є доказом наявності кредитної заборгованості після укладення договору про реструктуризацію.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 2 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: