Справа № 509/4107/18
15 січня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Козирського Є.С.
при секретарі Сірман Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, які проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 до фізичної особи підприємця (ФОП) ОСОБА_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактичне місцезнаходження: м. Одеса, вул. Приморська, 29, офіс «Вікна «Apollon» про розірвання договору та застосування наслідків розірвання договору,-
Позивачі в судове засідання не зявилися, надали заяву в якій заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили справу розглядати за їх відсутністю.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Також інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з'явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Після закінчення строку для виготовлення та установки вікон ніхто від відповідача до позивача не зявився. 17.07.2018 року позивачам привезли вікна, однак кількість вікон не відповідає замовленій кількості (не вистачає 1 вікна), вікна некомплектні (відсутні зовнішні відливи) та і конфігурація вікон не відповідає тим вікнам, які замовляли позивачі. Позивачі відмовилися від вікон, які їм привезли у звязку з їх невідповідністю тім вікнам, які вони замовляли. ОСОБА_1 в офісі відповідача написав заяву про розірвання договору, зазначивши причини.
Ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
За ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
В умовах договору мова йде про виготовлення ПВХ конструкцій (виробів) (п.1.1 договору), але що це означає ніде в договорі не сказано. ПВХ це лише матеріал, тому з договору не вбачається про які вироби з ПВХ іде мова. Також в договорі не зазначені розміри, конфігурація та кількість вікон, які відповідач зобовязався виготовити. Тобто з договору не зрозуміло про що сторони його уклали, тобто предмет договору.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
У ст.. 653, 654 ЦК України визначено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
З позову вбачається, що спір між сторонами фактично виник через повернення сплачених коштів.
Згідно із статтями 4, 10 та 203ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.
Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).
Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (абз. 3, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»)
Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Позивач також просить стягнути з відповідача суму банківських послуг по кредиту в розмірі 3868,50грн.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення суми банківських послуг по кредиту в розмірі 3868,50грн. не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надав суду належних доказів в обґрунтування заявленої вимоги.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з ч. 1 ст. 390 ЦК України власник майна вправі вимагати від особи, яка знала або повинна була знати, що володіє майном незаконно (недобросовісного набувача)передання всіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.
У відповідності до п.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Як наголошує Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про захист прав споживачів" від 1.12.2005 року №3161-IV при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.
Частиною 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено стягнення моральної шкоди лише в разі заподіяння споживачеві шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Тобто, споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законом. Положення ст.1167 ЦК України на відносини, які виникли із договору, не поширюються, оскільки регулюють позадоговірні (деліктні) відносини, що закріплено і у правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-1575цс16, який відповідно до ст. 417 ЦПК України є обовязковим для суду першої та апеляційної інстанції.
За таких обставин, відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача а користь держави підлягає стягнення судовий збір в розмірі 768,40грн.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, керуючись діючим законодавством, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246, 258, 259, 263-268, 272, 273, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 4, 10, 203, 526, 610, 611, 627, 629, 638, 651, 653-654, 1167 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця (ФОП) ОСОБА_3 про розірвання договору та застосування наслідків розірвання договору задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

С Суддя: ОСОБА_5