233 № 233/6473/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2019 року м. Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря судового засідання Франчук А.О., позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить будинок № 9 по вул. Акмолінська в м. Костянтинівка Донецької області.
Разом з нею у спірному жилому приміщенні зареєстровані: її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, співмешканка сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та син співмешканки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Проте, відповідачі у спірному жилому приміщенні не мешкають тривалий час, їх особисті речі в будинку відсутні. Участі в оплаті комунальних послуг та утриманні будинку відповідачі не приймають. В теперішній час відповідачі переховуються від органів суду за вчинення кримінального правопорушення, а тому місце їх перебування невідоме.
Через реєстрацію відповідачів у спірному жилому приміщенні, вона, як власник будинку, несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг та обслуговування будинку та не може оформити субсидію на житлово-комунальні послуги.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві, пояснивши, що з 2015 року відповідачі мешкали у спірному жилому приміщенні без реєстрації. Влітку 2017 року, у звязку із заборгованістю з оплати послуг за спожитий природний газ, працівниками газової служби будинок був відключений від мережі газопостачання. У жовтні 2017 року відповідачі залишили спірне жиле приміщення у звязку із відсутністю у будинку опалення та почали мешкати за місцем своєї реєстрації по вул. Громова у м. Костянтинівка. Згодом у них виникла необхідність у продажі квартири по вул. Громова у м. Костянтинівка, а тому у лютому 2018 року вона зареєструвала відповідачів у спірному жилому приміщенні. З часу реєстрації, відповідачі жодного дня у будинку не мешкали та у будинку не зявлялись. Просила позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, причини неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали, у звязку з чим судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання 12.03.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні ОСОБА_1 підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право спадщину за законом від 17 січня 2018 року, виданого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, є власником будинку № 9 по вул. Акмолинська у м. Костянтинівка Донецької області. Дана обставина підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 січня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-21, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 110843377 від 17.01.2018 року (а.с.4-5).
Отже, спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За статтею 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї (ч.2).
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У спірному жилому приміщенні з 02 лютого 2018 року зареєстровані:
-ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 син позивача;
-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 співмешканка сина;
-ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - син співмешканки.
Дана обставина встановлена на підставі довідки, виданої КП «СЄЗ» № 7 за № 3549 від 03.12.2018 року (а.с.9).
Відповідачі не проживають та не користується спірним жилим приміщенням без поважних причин з 02 лютого 2018 року.
Зазначена обставина підтверджується Актом перевірки паспортного режиму від 03.12.2018 року (а.с.6), згідно із яким відповідачі відсутні у спірному жилому приміщенні, їх особистих речей у будинку не має.
Крім того, з копії вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/2323/17 від 01 березня 2018 року відносно ОСОБА_4, вбачається, що станом на березень 2018 року відповідач ОСОБА_4 мешкала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.
Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, сусіди сторін, у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що починаючи з лютого 2018 року вони жодного разу не бачили відповідачів за місцем реєстрації.
При цьому, суд не погоджується з висновком Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради від 13.02.2019 року щодо недоцільності визнання малолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням з огляду на таке.
По-перше, у висновку зазначено, що визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав. Проте, як встановлено судом, малолітній ОСОБА_5 будь-яких майнових прав на будинок № 9 по вул. Акмолинська у м. Костянтинівка Донецької області не має. Будинок належить на праві приватної власності позивачу, а тому таке твердження Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради є хибним.
По-друге, згідно із ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.
Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязків її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п.1 ст.18 Конвенції ООН).
За змістом статті 11 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.
Отже, у відповідності до ст. 29 ЦК України місцем проживання малолітнього ОСОБА_5 є місце проживання його батьків. А як встановлено судом, відповідач ОСОБА_4 з лютого 2018 року у спірному жилому приміщенні не мешкає.
Тому суд приходить до висновку про можливість визнання ОСОБА_9, таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. В інакшому випадку фактично місцем проживання малолітнього ОСОБА_4 буде визначено місце проживання позивача, яка є сторонньою особою для нього, що призведе до порушення прав дитини на проживання в сім'ї разом з батьками.
Тож, позов слід задовольнити повністю.
Керуючись ст.ст. 263-265, 282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) до ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4), ОСОБА_4 (зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4), яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити.
Повний текст рішення складено 09 квітня 2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: О.В. Каліуш