ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/98/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати у цивільних справах

Гринчука Р.С. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Чебан О.М.,

з участю апелянта та його представника,

відповідача,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2018 року, суддя Карплюк О.І.,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення 63571,62 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою та понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог вказав, що 06.06.2018 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2, власником якого він є,

рухаючись по прилеглій території торгівельного центру «Епіцентр» в м. Хмельницькому, допустив зіткнення з автомобілем марки «Ореl Zafira», д.н.з. НОМЕР_3 під його керуванням. Внаслідок ДТП його автомобілю було завдано механічних пошкоджень. ДТП сталася з вини водія ОСОБА_5

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 18.07.2018 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 63571,62 грн.

В добровільному порядку відповідач майнову шкоду не відшкодував, тому з урахуванням положень ст.ст. 22, 1166, 1188 ЦК України, просив суд задовольнити заявлений ним позов.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.11.2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав на те, що суд не встановив повно, всебічно і об'єктивно всіх обставин справи і не надав їм належної оцінки та ухвалив незаконне рішення.

Судом порушено норми матеріального права та не враховано, що в зв'язку із заподіянням йому майнової шкоди відповідачем, у відповідності до вимог ЦК України, саме безпосередній заподіювач шкоди повинен її відшкодувати в повному об'ємі. При цьому він, як особа, якій було заподіяно шкоди, має право вибору щодо відшкодування шкоди за рахунок страхової компанії або безпосередньо за рахунок винної особи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вказав на законність оскаржуваного рішення суду та зазначив, що ОСОБА_4 не є особою, яка потерпіла внаслідок ДТП, оскільки справа не містить об'єктивних даних щодо належності пошкодженого автомобіля позивачу.

В суді апеляційної інстанції апелянт та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, погодився з висновками суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частинами 1, 2 і 5 ст. 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст.ст. 12, 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 06.06.2018 року ОСОБА_5, керуючи власним автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2, рухаючись по прилеглій території торгівельного центру «Епіцентр» в м. Хмельницькому, допустив зіткнення з автомобілем марки «Ореl Zafira», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.06.2018 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 18.07.2018 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ореl Zafira», д.н.з. НОМЕР_3 складає 63571,62 грн.

На момент автопригоди автомобіль «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 був застрахований в ПрАТ «Здорово».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 на момент вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ СК «Здорово», тому з урахуванням вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування заподіяної внаслідок автопригоди майнової шкоди повинна нести страхова компанія.

Такий висновок суду слід визнати обґрунтованим з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 990 цього Кодексу передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного комісара).

За правилами статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається зі змісту п. 1.3. ст. 1, ст. 6, п. 35.1. ст. 35, п.п. «г» п. 35.2. ст. 35 вказаного Закону до страхової компанії для відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП застрахованим автомобілем має право звернутися особа, яка потерпіла внаслідок автопригоди, а також особа, яка має право на таке відшкодування та подати документ, який підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП.

Постановою Великої Палати Верхового Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц було встановлено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується іншою особою;

2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зокрема, встановлено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Аналізуючи вищезазначені правові норми та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що належним відповідачем в даній справі є ПрАТ «Здорово», оскільки на момент вчинення ДТП 06.06.2018 року цивільно-правова відповідність ОСОБА_5, як власника транспортного засобу «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у вказаній страховій компанії на підставі страхового полісу серії АМ №1655387, строк дії якого встановлений з 16.10.2017 року по 15.10.2018 року, ліміт відповідальності по майновій шкоді - 100 тис. грн.

У зв'язку з тим, що позивачем не пред'явлено вимог до страхової компанії, тому відсутні правові підстави для стягнення майнової шкоди із заподіювача шкоди, відповідача ОСОБА_5

Необхідно також звернути увагу на ту обставину, що позивачем не зазначено на якій правовій підставі він володіє автомобілем марки «Ореl Zafira», д.н.з. НОМЕР_3, який було пошкоджено в результаті ДТП, відсутні такі дані і в матеріалах справи. Однак з'ясування цієї обставини має значення для вирішення питання щодо наявності у позивача права на отримання відшкодування майнової шкоди у зв'язку із механічними пошкодженнями вказаного транспортного засобу.

Наявна в справі фотокопія документа, вчиненого іноземною мовою таких обставин не підтверджує, оскільки документ не містить офіційного перекладу на державну мову.

Посилання апелянта на те, що він як особа, яка потерпіла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди має право вимагати відшкодування майнової шкоди за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди, а не за рахунок страхової компанії, в якій ця особа застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, не ґрунтується на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Правова позиція з цього питання однозначна, викладена в постанові Великої Палати Верхового Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення суду, тому підстав для задоволення вимог апелянта судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 14.01.2019 року.

Головуючий Судді: