Ухвала

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 645/2163/18

провадження № 61-5985ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів, визнання договору неукладеним, відшкодування майнової та компенсацію моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

АналізЄдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») про захист прав споживачів шляхом визнання неукладеним споживчого кредитного договору № МL/708/016/2008, стягнення на її користь із ПАТ «ОТП Банк» майнової шкоди у розмірі 14 387,59 доларів США і 11 252,13 грн, та компенсацію моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн, а також судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 25 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № МL/708/016/2008, за умовами якого позивач отримала від банку 56 554, 00 доларів США, але строків повернення кредиту та сплати процентів не було встановлено, оскільки не було підписано і видано невід'ємної частини договору - «Графіку платежів». ПАТ «ОТП Банк» до укладання кредитного договору не надав позивачеві повної, необхідної, достовірної та своєчасної інформації про умови кредитування в іноземній валюті, чим порушив право на свободу вибору та волевиявлення, принцип рівності сторін договору. Позивача було введено в оману, зокрема, по сплаті процентів за користування кредитом за ануїтетними платежами на суму 82 659,00 доларів США, в той час як за класичною схемою вона б сплатила 62 216,17 доларів США.

Крім того, 25 січня 2008 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» було підписано лише частини № 1 і 2 споживчого кредитного договору № МL/708/016/2008, де сторони досягли домовленості про те, що річна база нарахування процентів становить 360 календарних днів у році; фіксована процентна ставка - 4,49 % річних. ПАТ «ОТП Банк» із 23 січня 2009 року уклало з позивачем додаткові договори № 1 від 23 січня 2009 року, № 2 від 27 квітня 2009 року, № 3 від 27 липня 2009 року, № 3 від 26 жовтня 2009 року, № 4 від 22 січня 2010 року про зміну фіксованої процентної ставки - 7 %, без визначення FIDR і без підписання «Графіків платежів» в новій редакції.

Користуючись необізнаністю позивача в фінансово-правовій сфері, ПАТ «ОТП Банк» змусило ОСОБА_1 подати 06 травня 2011 року заяву про надання дозволу на дострокове погашення кредиту і при надходженні 30 000,00 доларів США на рахунок банку не склало нового «Графіку Платежів», в бік зменшення періодичних виплат. Перебуваючи в стані омани і за примусом ПАТ «ОТП Банк», позивач підписала 25 травня 2011 року додатковий договір № 3 і новий «Графік Платежів» від 25 травня 2011 року.

Зазначала, що ПАТ «ОТП Банк» не визначило грошового еквівалента доларів США до гривні або гривні до доларів США в частині № 1 і 2 кредитного договору. Розрахунок заборгованості, яка станом на 29 квітня 2016 року у загальній сумі склала 22 092,19 доларів США, було здійснено з переведенням доларів США у гривню по курсу НБУ, на день розрахунку, а не на день платежу, які повинні були визначені в «Графіку Платежів», у порушення статті 533 ЦК України, чим також позивача введено в оману.

Перебуваючи в стані омани, ОСОБА_1 за вимогами ПАТ «ОТП Банк» і платіжними документами сплатила 70 941,59 доларів США, що є більшою на 14 387,59 доларів США сумою, ніж отримала від банку. Крім цього, вона сплатила ПАТ «ОТП Банк» пеню, комісію за валютно-обмінні операції і страхові платежі на загальну суму 11 252,13 грн, чим їй завдано значної майнової та моральної шкоди.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

14 березня 2019 року засобами поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, у якій просить скасувати рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанції, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Судами не були з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи, досліджено лише деякі письмові докази та витлумачено умови спірного правочину на користь банку. Суд апеляційної інстанції необґрунтовано залишив без задоволення клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі до моменту проведення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні, посилаючись на те, що сам факт звернення до правоохоронних органів не є підставою для зупинення провадження. Крім того, суди попередніх інстанцій не встановили, яка саме письмова форма детального розпису загальної вартості кредиту повинна бути зазначена в договорі, проігнорували той факт, що оспорюваний правочин не містить істотних умов, передбачених статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та не звернули увагу, що предметом позову не було вимоги встановлення недійсності кредитного договору.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про захист прав споживачів, визнання договору неукладеним, відшкодування майнової шкоди в розмірі 14 387,59 доларів США і 11 252,13 грн та компенсації моральної шкоди в розмірі 250 000 грн.

Отже, справа № 645/2163/18 не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 645/2163/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів, визнання договору неукладеним, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат