справа № 243/1337/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року м. Слов?янськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мінаєва І.М.

за участю секретаря судового засідання Янчевського В.Ю.,

представника заявника адвоката ОСОБА_1,

заявника ОСОБА_2,

заінтересованої особи ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи адвоката ОСОБА_4С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у місті Словянську цивільну справу за скаргою ОСОБА_2, за участю заінтересованих осіб старшого державного виконавця Слов?янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_3, Слов?янського психоневрологічного інтернату, на повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання,

В С Т А Н О В И В :

11 лютого 2019 року до суду звернулася ОСОБА_2, зі скаргою на повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначила, що 06.02.2019 р. державний виконавець Сірик С.В. виніс постанову про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, оскільки вважав, що вона не додала до дублікату виконавчого листа судове рішення про поновлення строків пред?явлення виконавчого документа до виконання. Зазначає, що висновок державного виконавця не відповідає обставинам справи. Рішенням ЄСПЛ від 12.10.2017 р. по справі «Бурмич та інші проти України» встановлено факт невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 р. про поновлення ОСОБА_2 на посаді завідувача господарством Слов?янського психоневрологічного інтернату з 10.12.2010 р. Вважає, що саме з дати винесення цього рішення має обчислюватися трирічний строк пред?явлення до примусового виконання виконавчого листа № 2-428/11. Посилаючись на наведені обставини,просила скасувати постанову державного виконавця Сірик С.В. від 06.02.2019 .р про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, визнати її протиправною, як таку, що порушує право ОСОБА_2 на справедливий суд, та зобов?язати державного виконавця відкрити виконавче провадження.

Ухвалою суду від 27.02.2019 р. до участі у справі залучено заінтересовану особу Слов?янський психоневрологічний інтернат.

Заявник ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримали доводи скарги, просили її задовольнити у повному обсязі. Пояснили, що у лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Слов?янського міськрайонного ВДВС з заявою про примусове виконання дублікату виконавчого листа, однак виконавчий документ їй було повернуто. Факт видачі дублікату виконавчого листа підтверджує, що виконавчий документ підлягає виконанню, оскільки з 2012 р. не встановлено факту виконання рішення суду. Представник заявника ОСОБА_1 повідомив, що він ознайомлений з постановою про закінчення виконавчого провадження, однак зазначив, що по цьому факту здійснюється досудове розслідування щодо невиконання судового рішення. Вважає, що ця постанова про закінчення виконавчого провадження не скасовує необхідності виконання рішення суду. ОСОБА_2 підтримала доводи свого представника, зазначила, що до теперішнього часу рішення суду умисно не виконано ОСОБА_5, посада, яку вона займала, не існує, а під час розгляду справи у Верховному Суді представник Слов?янського психоневрологічного інтернату ввела суд в оману, повідомивши, що ОСОБА_2 була поновлена на позаштатну посаду.

Представник заінтересованої особи боржника по виконавчому документу Слов?янського психоневрологічного інтернату адвокат ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 26.10.2018 р., у судовому засіданні не погодилася з доводами заявника та зазначила, що на виконання рішення апеляційного суду Донецької області про поновлення ОСОБА_2 на посаді завідувача господарством Слов?янського психоневрологічного інтернату та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час здійснення виконавчого провадження ОСОБА_2 було поновлено на посаді та виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вважає, що рішення суду виконано у повному обсязі, підстави для задоволення скарги відсутні.

Заінтересована особа старший державний виконавець Слов?янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_3 у судовому засіданні зі скаргою ОСОБА_2 не погодився, просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у запереченні. Зі змісту заперечення старшого державного виконавця вбачається, що 04.02.2019 р. до відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття на виконання дубліката виконавчого листа № 2-248/11 від 26.04.2016 р. про поновлення ОСОБА_2 на посаді завідувача господарством Слов?янського психоневрологічного інтернату з 09.12.2010 р. Зі змісту цього документу строк його пред?явлення до виконання встановлений до 22.07.2012 р. Документів, що поновлюють стягувачу строки подання на виконання цього виконавчого листа додано не було, тому державним виконавцем на підставі п.2 с.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання. Додатково зазначає, що у відділі ДВС вже знаходилося виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-248/11, виданого 12.08.2011 р. Слов?янським міськрайонним судом на посаді завідувача господарством Слов?янського психоневрологічного інтернату з 09.12.2010 р., по якому 14.03.2012 р. на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв?язку з його повним фактичним виконанням. На підставі наведених відомостей просив відмовити у задоволенні скарги. Додатково зазначив, що інших відомостей, крім електронного реєстру, про виконання рішення суду відносно ОСОБА_2 немає, відомостей чи була така посада у державного виконавця немає.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обовязковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невідємною частиною правосуддя.

У силу статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України, - і за її межами.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналізуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», можна дійти висновку, що стадія примусового виконання судового рішення є невідємною частиною відновлення прав особи із застосуванням судової процедури, відповідно до якої стягувач має сподіватись на фактичну реалізацію своїх прав згідно із юридично закріпленим змістом впродовж чітко регламентованого строку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з повідомлення заступника секретаря Великої Палати ЄСПЛ від 12.10.2017 р. по заяві № 66057/13 (приєднаної до справи «Бурмич та інші проти України») ОСОБА_2, 26.06.2017 р. ОСОБА_7 прийняла рішення, в якому встановила, що заява ОСОБА_2 є частиною процедури виконання пілотного рішення по справі Іванов (ОСОБА_8 проти України, № 40450/04, 15.10.2009 р.). Зокрема, Суд вирішив, що відшкодування за системну проблему, встановлену в рішенні по справі Іванов, має бути надано ОСОБА_2 в рамках процедури виконання під наглядом Комітету ОСОБА_6 (а.с.9).

26 квітня 2016 року Слов?янським міськрайонним судом видано дублікат виконавчого листа № 2-428/11 на виконання рішення від 22.07.2011 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Слов?янського психоневрологічного інтернату, за участю третьої особи головного управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, яким вирішено поновити ОСОБА_2 на посаді завідувача господарством Слов?янського психоневрологічного інтернату з 10 грудня 2010 року. Зазначене рішення набрало законної сили 22.07.2011 року, строк пред?явлення виконавчого листа до виконання до 22 липня 2012 року (а.с.7зв.-8).

Згідно повідомлення старшого державного виконавця Слов?янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Донецькій області від 06.02.2019 р. за результатами розгляду заяви стягувача ОСОБА_2 про примусове виконання дубліката виконавчого листа № 2-428/11 від 26.04.2016 р. встановлено, що стягувачем не було додано рішення суду про поновлення строків пред?явлення виконавчого документа до виконання, що виключає прийняття зазначеного виконавчого документа до виконання, тому виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання. Стягувачу роз?яснено, що після ухвалення судом рішення про поновлення строку пред?явлення виконавчого документа до виконання, стягував має право повторно звернутися до Слов?янського МРВ ДВС.

Заявником у судовому засіданні надано копію ухвали Слов?янського міськрайонного суду від 05.03.2012 року про задоволення скарги ОСОБА_2 на постанову про закінчення виконавчого провадження від 31.08.2011 р. з виконання виконавчого листа № 2-428/11 від 12.08.2011 року (а.с.32-33, 85-86), а також ухвали слідчих суддів, постановлені за результатами розгляду скарг ОСОБА_2 на постанови про закриття кримінального провадження, в рамках якого проводилося досудове розслідування щодо умисного невиконання рішень суду щодо поновлення на роботі ОСОБА_2 (а.с.34-51).

Так, зі змісту ухвали слідчого судді від 25.11.2013 р. вбачається, що під час досудового розслідування встановлено, що наказом директора Слов?янського психоневрологічного інтернату № 21-к від 12.03.2012 року на виконання додаткового рішення апеляційного суду Донецької області від 10.10.2011 р. ОСОБА_2 було поновлено на посаді завідувача господарством Слов?янського психоневрологічного інтернату (а.с.34-36). Ці ж самі обставини відображені і в ухвалі слідчого судді від 12.12.2014 р. (а.с.37-39).

Зі змісту ухвал слідчих суддів від 03.08.2016 р., 25.04.2017 р., 25.05.2018 р. вбачається, що СВ Краматорського ВН ГУНП в Донецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000101 від 26.11.2012 р., зокрема, щодо умисного складання ОСОБА_5 неправдивого офіційного документу наказу № 21-к від 12.03.2012 р. «Про поновлення на роботі», в який внесла завідомо неправдиві відомості про поновлення ОСОБА_2 на посаді завідувача господарством з 10.12.2010 р. (а.с.40-47).

Однак, обставини, які встановлені наданими ухвалами слідчих суддів, не є предметом встановлення у цій справі, що розглядається, оскільки вони стосуються вже завершеного виконавчого провадження, яке було закінчено постановою державного виконавця від 14.03.2012 року у зв?язку з повним фактичним виконанням.

За повідомленням т.в.о. начальника Слов?янського ВП ГУНП від 22.01.2019 р. посада «завідувач господарства» у Слов?янському психоневрологічному інтернаті скорочена наказом № 59-к від 01.10.2010 року і до теперішнього часу в штатному розписі відсутня (а.с.64).

Як вбачається з наказу Слов?янського психоневрологічного інтернату № 21-к від 12.03.2012 р. «Про поновлення на роботі», наказ № 120-к від 09.12.2010 р. про звільнення ОСОБА_2 скасовано, і поновлено на посаді завідувача господарством з 10.12.2010 р. (а.с.68).

Зі штатного розпису Слов?янського психоневрологічного інтернату з 01.01.2011 р., затвердженого 01.02.2011 р., вбачається, що посада «завідувач господарством» у Слов?янському психоневрологічному інтернаті відсутня (а.с.69-70).

Зі штатного розпису Слов?янського психоневрологічного інтернату з 01.10.2011 р., затвердженого 30.09.2011 р., вбачається, що посада «завідувач господарством» у Слов?янському психоневрологічному інтернаті відсутня (а.с.71-72).

Зі штатного розпису Слов?янського психоневрологічного інтернату з 01.01.2012 р., затвердженого 01.02.2012 р., вбачається, що посада «завідувач господарством» у Слов?янському психоневрологічному інтернаті відсутня (а.с.73-74).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 р. ОСОБА_2 поновлено на посаді завідувача господарством Слов?янського психоневрологічного інтернату з 09.12.2010 р. та стягнуто на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 9939,28 грн. (а.с.75-77). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10.10.2011 р. заяву Слов?янського психоневрологічного інтернату про виправлення описки та роз?яснення рішення від 22.07.2011 р. задоволено частково, поновлено ОСОБА_2 на посаді з 10.12.2010 р. та стягнуто на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 9873,89 грн. (а.с.78-79). Додатковим рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10.10.2011 р. скасовано як незаконний наказ Слов?янського психоневрологічного інтернату № 120-к від 09.12.2010 р. «Про звільнення ОСОБА_2М.» (а.с.80-81).

З копії постанови Слов?янського міськрайонного суду від 01.02.2012 р. вбачається, що у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову старшого слідчого про відмову у порушенні кримінальної справи за ст.382 КК України від 09.09.2011 р. (а.с.82-84).

Ухвалою Слов?янського міськрайонного суду від 28.11.2016 р. заява ОСОБА_2 про поновлення строку виконання виконавчого листа залишена без задоволення (а.с.98-99). Зазначена ухвала була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24.01.2017 р. і набула законної сили (а.с.95-99).

Як вбачається з постанови ОСОБА_7 Верховного Суду від 28.03.2018 р., за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом ухвали Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 28.11.2016 р. та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 24.01.2017 р. з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов?язань при вирішенні судом даної справи за позовом ОСОБА_2 до Слов?янського психоневрологічного інтернату, третя особа Головне управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, ухвала Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 28.11.2016 р. і ухвала Апеляційного суду Донецької області від 24.01.2017 р. залишені без змін (а.с.87-94).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.02.2017 р., постановленої за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Слов?янського міськрайонного суду від 28.12.2016 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Слов?янського психоневрологічного інтернату про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, рішення від 28.12.2016 р. залишено без змін. Згідно постанови Верховного Суду від 21.03.2018 р. касаційна скарга ОСОБА_2 у цій справі залишена без задоволення, рішення Слов?янського міськрайонного суду від 28.12.2016 р. та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 15.02.2017 р. залишені без змін.

Постановою ОСОБА_7 Верховного Суду від 17.04.2018 р. за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 28.12.2016 р. та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 15.02.2017 р. з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов?язань при вирішенні даної справи судом, у задоволенні заяви про перегляд рішення Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 28.12.2016 р. та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 15.02.2017 р. в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Слов?янського психоневрологічного інтернату про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв?язку із затримкою виконання судового рішення про поновлення працівника на роботі відмовлено (а.с.100-105). З мотивувальної частини цієї постанови вбачається, що у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд судових рішень відмовлено, оскільки відсутня підстава для їх перегляду за виключеними обставинами, адже у рішенні ЄСПЛ від 12.10.2017 р. у справі «Бурмич проти України» встановлено системні дефекти у сфері виконання судових рішень, які не вимагають вжиття додаткових заходів індивідуального характеру.

Проаналізувавши надані учасниками судового провадження докази, суд приходить до висновку, що обставини, які встановлені наданими судовими рішеннями, не є предметом встановлення у цій справі, що розглядається, оскільки вони стосуються вже завершеного виконавчого провадження, яке було закінчено постановою державного виконавця від 14.03.2012 року у зв?язку з повним фактичним виконанням, в той час як заявником подано скаргу на повідомлення державного виконавця про повернення дубліката виконавчого листа без прийняття до виконання, тобто заявник повторно звернулася до державного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження вже за дублікатом виконавчого листа, виданого на виконання того самого рішення апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 року.

Суд погоджується з доводами заявника ОСОБА_2 і її представника адвоката ОСОБА_1 щодо того, що жодним судовим рішенням не встановлено факт виконання рішення щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді завідувача господарством Слов?янського психоневрологічного інтернату, і приймає їх до уваги. В той же час суд зазначає, що питання про закінчення виконавчого провадження врегульоване п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», наслідком закінчення виконавчого провадження є відповідна постанова державного виконавця. Суд вважає необхідним наголосити, що судом розглядається скарга ОСОБА_2 на повідомлення про повернення дубліката виконавчого листа до виконання у зв?язку із пропуском строку пред?явлення виконавчого листа до виконання, предметом встановлення під час розгляду якої не є обставини, про які зазначають заявник та її представник. Під час розгляду цієї скарги суд має встановити відповідність закону дій державного виконавця, який повернув виконавчий документ, і, відповідно, факт порушення або дотримання визначених законом строків для пред?явлення виконавчого документа для виконання.

Згідно зі ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 р. (у редакції, яка діяла на момент набрання рішенням суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі 22.07.2011 р.), виконавчі документи можуть бути пред?явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення протягом трьох місяців; інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом. Згідно з п.1 ч.2 цієї статті строки, зазначені у ч.1 цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Положенням ст.23 визначено, що строки пред?явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред?явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред?явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв?язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред?явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв?язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Рішення апеляційного суду Донецької області про поновлення ОСОБА_2 на роботі було ухвалено 22.07.2011 р. і в цей же день набуло законної сили. Таким чином, строк пред?явлення зазначеного виконавчого документу до виконання має бути встановлений до 22 липня 2012 року.

Ухвалою Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 28.11.2016 р., яка набрала законної сили 24.01.2017 р., встановлено, що 15.08.2011 р. державним виконавцем ВДВС Слов?янського МРУЮ було відкрито виконавче провадження № 28161724 за виконавчим листом № 2-428-11, виданим 12.08.2011 р. Слов?янським міськрайонним судом про поновлення ОСОБА_2 на посаді завідувача господарством Слов?янського психоневрологічного інтернату з 09.12.2010 р. Зазначені обставини, у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи.

Як вбачається з пояснень, наданих заінтересованою особою, на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Слов?янського міськрайонного управління юстиції знаходилося виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-248/11, виданого 12.08.2011 року Слов?янським міськрайонним судом Донецької області про поновлення ОСОБА_2 на посаді завідувача господарством Слов?янського психоневрологічного інтернату, по якому 14.03.2012 року на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв?язку з його повним фактичним виконанням, виконавчий документ надіслано до суду по виконанню.

Таким чином, підстави для переривання строків пред?явлення виконавчого документа до виконання, визначені ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 р., відсутні, оскільки, виконавчий документ хоча і було пред?явлено стягувачем до виконання, однак зазначений виконавчий документ не було повернуто стягувачу у зв?язку із неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення або у зв?язку із встановленою забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, навпаки, виконавче провадження було закінчено у зв?язку з повним фактичним виконанням виконавчого документу.

Аналізуючи доводи заявника в тій частині, що строк пред?явлення до виконання зазначеного дублікату виконавчого листа має обчислюватися з 12.10.2017 р. дати ухвалення рішення ЄСПЛ «Бурмич та інші проти України», слід зазначити наступне.

Заявник стверджує, що вищезазначеним рішенням ЄСПЛ встановлено факт невиконання рішення апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 р. про поновлення ОСОБА_2 на посаді завідувача господарством Слов?янського психоневрологічного інтернату.

Однак, зі змісту наданого стягувачем повідомлення вбачається, що її заява є частиною процедури виконання пілотного рішення по справі «Іванов проти України» від 15.10.2009 р. Зокрема, суд вирішив, що відшкодування за системну проблему, встановлену у вищезазначеному рішенні по справі, маю бути надано заявнику в рамках процедури виконання під наглядом Комітету ОСОБА_6.

У практиці Європейського суду з прав людини останнього десятиліття було запроваджено процедуру винесення, так званих, «пілотних рішень» здатних суттєво стимулювати ОСОБА_9 Європи забезпечувати належний рівень захисту прав та свобод індивідів, що перебувають під їхньою юрисдикцією. В даному випадку, йдеться про ухвалення рішень, здатних привернути увагу держав до системних проблем національного законодавства, що стають основною причиною подання великого масиву однотипних скарг. Тобто, «пілотними рішеннями» ЄСПЛ є рішення цього суду, в яких зазначається природа системної проблеми, що призводить до порушень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказується на заходи, які Держава-порушник повинна зробити для усунення системних та грубих порушень.

Європейський суд з прав людини у справі «Бурмич та інші проти України» постановив, що повторення одних і тих самих висновків у величезній кількості схожих рішень не сприятиме досягненню справедливості, і лише накладе істотний тягар на ресурси Суду. Це не сприятиме жодним чином посиленню захисту прав людини згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Також Європейський суд з прав людини зазначив про те, що ці проблеми можуть бути адекватно вирішені лише між Державою-відповідачем, з одного боку, та Комітетом ОСОБА_6 Європи, з іншого, оскільки останній має повноваження, відповідно до п. 2 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, контролювати виконання рішень Суду.

Іншими словами, Суд відзначив, що він вже виконав свою роль у цій справі, а саме: ідентифікував системну проблему, констатував порушення права на справедливий суд і надав вказівки щодо заходів, які слід прийняти Україні. Суд не вбачає своєї подальшої ролі у вирішенні питання, а повторення тих самих висновків у тисячах подібних справ не вирішить проблему.

Можна стверджувати, що ЄСПЛ дійсно прийняв революційне рішення і, не розглядаючи 12 143 справи, передав їх до Комітету ОСОБА_6 Європи, аби останній разом з Урядом України знайшли вирішення цієї системної проблеми. Відповідно, всі нові скарги до Суду з цього питання будуть одразу передаватися до Комітету ОСОБА_6 Європи.

Таке рішення Велика палата прийняла голосами десять проти семи, тобто сім суддів Європейського суду з прав людини не підтримали рішення про відмову розгляду Судом 12 143 заяви. У окремій думці судді зазначили, що рішення «Бурмич та інші проти України» не має нічого спільного з правовою інтерпретацією прав людини, воно стосується лише питань судової політики, що повністю змінює усталену парадигму системи Конвенції. Судді також зазначили, що відхиливши тисячі заяв громадян України, Суд ввів поняття «поглинання» індивідуальних скарг жертв порушень, поданих до ЄСПЛ, процедурою виконання пілотного рішення, це, фактично означає, що ці заявники тепер залежать від долі виконання Україною рішення по справі ОСОБА_8 і вони позбавлені права розгляду їхніх заяв Судом.

ОСОБА_7 Верховного Суду вважає, що у рішенні ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року у справі «Бурмич та інші проти України» судом встановлені системні дефекти у сфері виконання рішень, ухвалених судами України на користь заявників, тому вказане рішення не встановлює порушення Україною міжнародних зобов?язань при вирішенні даної справи судом, а відтак, відсутня необхідність у вжитті додаткових заходів індивідуального характеру. Висновок ЄСПЛ стосується лише системного дефекту у сфері виконання в Україні постановлених на користь заявників судових рішень. Саме таку позицію ВП ВС викладено у постанові 22.01.2019 року по справі № 2-4646/2011 та у постановах ВП ВС за заявами ОСОБА_2, що містяться у матеріалах справи.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що доводи заявника про обчислення строку пред?явлення виконавчого листа до виконання з дати ухвалення ЄСПЛ рішення у справі «Бурмич та інші проти України» є необґрунтованими, оскільки строки пред?явлення виконавчого документа до виконання визначені положеннями Закону України «Про виконавче провадження» у відповідній редакції.

Аналізуючи дії державного виконавця, який повернув виконавчий документ без прийняття до виконання, суд приходить до переконання про дотримання ним положень п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо пропущено встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається з положення ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Згідно з положеннями ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як верховенство права, обов?язковість виконання рішень, законність та справедливість, неупередженість і об?єктивність.

З прецедентної практики ЄСПЛ вбачається, що словосполучення «згідно із законом» по суті, стосується національного законодавства і встановлює обовязок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та доводи заявника, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки рішення державного виконавця було прийнято та вчинено відповідно до закону, в межах його повноважень, тому право заявника порушено не було.

Керуючись статтею 19 Конституції України, статтями 18, 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2, за участю заінтересованих осіб старшого державного виконавця Слов?янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_3, Слов?янського психоневрологічного інтернату, на повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, а особою, без участі якої постановлена ухвала - протягом пятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали виготовлений 09.04.2019 року.

Суддя: І.М.Мінаєв