Постанова

Іменем України

15 січня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1230/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

в складі судді Усатова Д.Д.

від 02 липня 2018 року

по справі №369/3940/15-ц Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика»,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна, Центр надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області,

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, скасування рішення приватного нотаріуса,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районногосуду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» (далі - ТОВ «ФК «Народна позика», Товариство), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та заяви про зміну позовних вимог, просила визнати виконавчий напис від 25.02.2015, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (далі - ПН КМНО) Мінюковою-Кручиною Т.П., таким, що не підлягає виконанню, та скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та ТОВ «ФК «Народна позика»15.05.2013 укладено Кредитний договір строком на 1 рік на загальну суму 470 000,00 грн, в забезпечення виконання зобов'язань за яким вона передала в іпотеку Товариству домоволодіння та земельну ділянку.

Вказувала, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідач направив їй вимогу про погашення заборгованості, яку вона не виконала та продовжувала вносити часткові платежі на виконання умов договору, внаслідок чого 25.02.2015 ПН КМНО Мінюковою-КручиноюТ.П. вчинено виконавчий напис №121 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (домоволодіння та земельну ділянку).

Вважала, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки порушує вимоги Закону України «Про нотаріат» та вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5.

25 травня 2018 року позивачка звернулася до суду із заявою про зміну позовних вимог, в якій окрім обставин, вказаних у позовній заяві, посилалась на те, що надані відповідачем висновки суб'єкта оціночної діяльності про загальну вартість іпотечного майна містять суттєві неточності, викривлення показників ринкової вартості подібних домоволодінь та земельної ділянки, чим значно занижено вартість предмета іпотеки.

Вважала, що такі обставини дають підстави сумніватися у повноті, неупередженості та об'єктивності дослідження оцінюваного майна та, як наслідок, допустимості вказаних висновків в якості підтверджень вартості майна на момент звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також, вважала, що неправильний висновок суб'єкта оціночної діяльності про оцінку предмета іпотеки, сумнівність проведеної державної реєстрації та створення нотаріусом новітнього правочину, рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки має бути скасовано, оскільки воно порушує вимоги Закону України «Про іпотеку», а також подальше відшкодування різниці у розмірі заявлених вимог та фактичної вартості майна, на яке звернуто стягнення.

Зазначала, що державна реєстрація права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, проводиться на підставі відповідного договору, предметом якого є нерухоме майно, а не на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Державна реєстрація права власності за ТОВ «ФК «Народна позика» на будинок та земельну ділянку, які є предметом іпотеки, порушують її права як власника.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції не враховано, що положення статті 33 Закону України «Про іпотеку» забороняє здійснювати захист права іпотекодержателя одночасно на підставі виконавчого напису та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом неповно встановлено обставини справи, у зв'язку з чим не взято до уваги, що докази, які містяться в матеріалах справи, а саме висновки суб'єктів оціночної діяльності щодо вартості майна, на яке звернуто стягнення, вказують на неправильність оцінки такого майна.

Судом не взято до уваги, що висновок суб'єкта оціночної діяльності про оцінку предмета іпотеки є неправильним, а тому рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки має бути скасовано, оскільки таке рішення порушує вимоги Закону України «Про іпотеку» та права позичальника на належне визначення вартості майна, на яке звертається стягнення та подальше відшкодування різниці у розмірі заявлених вимог і фактичної вартості майна, на яке звернуто стягнення.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач, діючи через свого представника БуднікО.П., подав відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Вказував, що позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не оскаржувала суму заборгованості за кредитним договором, яка вказана у вимозі про погашення заборгованості.

Товариство як іпотекодержатель у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку» має право на застосування будь-якого із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, та при цьому діючим законодавством не заборонено одночасне застосування кількох способів звернення стягнення на предмет іпотеки, визначених законом.

Зазначав, що для вчинення виконавчого напису нотаріуса та для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки Товариством надано всі необхідні документи у відповідності до вимог чинного на той час законодавства.

Зазначав також, що звіт про оцінку майна, яким визначено оціночну вартість предмета іпотеки був дійсним на момент вчинення виконавчого напису. Вказана у звіті вартість іпотечного майна та сума заборгованості за кредитним договором збігаються, а тому у Товариства не виникло обов'язку щодо необхідності здійснення компенсації позивачці на підставі ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, зазначив, що положення статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не містять такої підстави для відмови в державній реєстрації прав на предмет іпотеки як неналежна оцінка предмета іпотеки.

За вказаних обставин, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа - ПН КМНО Мінюкова-Кручина Т.П., заперечуючи проти апеляційної скарги, також подала відзив.

Вказувала, що у неї як державного реєстратора не було підстав, визначених законом, для відмови ТОВ «ФК «Народна позика» у проведенні державної реєстрації права власності на домоволодіння та земельну ділянку на підставі Договору іпотеки від 15.05.2013.

Посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Третя особа - Центр надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник відповідача - Буднік О.П. в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Третя особа - ПН КМНО Мінюкова-Кручина Т.П., належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася.

Третя особа - Центр надання адміністративних послуг Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності третіх осіб та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення в частині позовних вимог щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано вимог діючого законодавства, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15 травня 2013 року ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Народна позика» уклали кредитний договір №1505001/000-КФК/13 (далі - кредитний договір), на виконання умов якого відповідач надав позивачу кредит на загальну суму 470 000,00 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 15.05.2013 укладено Договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передала Товариству в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 90,70 кв.м. та земельну ділянку, загальною площею 0,0800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1 (далі - предмет іпотеки/нерухоме майно).

Пунктом 5.1. Договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов основного договору іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В пункті 6.4. Договору іпотеки сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником (іпотекодавцем) умов основного договору, в тому числі у випадку одноразової чи неодноразових прострочок боржником (іпотекодавцем) сплати та/або неповернення кредиту іпотекодержателю, порушення будь-яких інших умов основного договору, а також у випадку порушення іпотекодавцем умов цього Договору, в тому числі умов зберігання та/або експлуатації предмета іпотеки - незалежно від настання строку виконання зобов'язань по основному договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань; вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк; попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору та чинного законодавства (п. 6.7. Договору іпотеки).

Як вбачається з матеріалів справи, 09 квітня 2014 року, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору останній ТОВ «ФК «Народна позика» надіслало вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, у якій зазначено, що станом на 07.04.2014 загальний розмір заборгованості за кредитним договором від 15.05.2013 становить 592 930 грн 14 коп., з яких: 470 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 38 240,00 грн - заборгованість по нарахованих відсотках; 28 290,14 грн - пеня за прострочення заборгованості по відсотках; 56 400,00 грн - штраф за прострочення заборгованості по відсотках.

У вказаній вимозі ТОВ «ФК «Народна позика» повідомило ОСОБА_1 про те, що у випадку невиконання або несвоєчасного виконання даної вимоги, Товариством буде розпочата процедура примусового стягнення заборгованості через суд та/або шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку», умовами укладеного Договору іпотеки, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки з подальшим відчуженням предмету іпотеки.

Позивачка не заперечувала факт неналежного виконання нею умов кредитного договору. Більш того, в позовній заяві вказувала на те, що отримала вимогу відповідача про погашення заборгованості, але вимогу не виконала та частково продовжувала вносити платежі по кредитному договору.

25 лютого 2015 року, за заявою ТОВ «ФК «Народна позика», ПН КМНО Мінюковою-Кручиною Т.П. вчинено виконавчий напис на Договорі іпотеки, який забезпечував належне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором. Згідно виконавчого напису запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 90,70 кв.м. та земельну ділянку, загальною площею 0,0800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТОВ «ФК «Народна позика» до ОСОБА_1 у розмірі 592 930 грн 14 коп.

Сума заборгованості, вказана у вимозі про стягнення заборгованості та у виконавчому написі нотаріуса позивачкою не оспорена.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерствіюстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що виконавчий напис - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку,на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору. Водночас, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Судом встановленота вбачається з матеріалів справи, звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису ТОВ «ФК «Народна позика» до заяви про вчинення виконавчого напису на Договорі іпотеки було долучено оригінал кредитного договору, оригінал Договору іпотеки, виписку з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, а також з відміткою відповідача про непогашення заборгованості.

Як зазначалось вище, позивачка не оспорювала розмір заборгованості за кредитним договором.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про додержання нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За ч. 1 ст. 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 3 статті 33 Закону визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, діючим законодавством не заборонено одночасне застосування кількох способів звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому законом, до повного задоволення вимог іпотекодержателя по основному зобов'язанню.

За приписами ст. 35 Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов 'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст. 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодерр/сателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором міоїс іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодероісателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереоісення в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;право іпотекодероісателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодероісателя щодо виконання боржником основного зобов 'язання є недійсними.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позасудове врегулювання спору та застереження про задоволення вимог іпотекодержателя сторони погодили в пункті 6 Договору іпотеки «Позасудове врегулювання та застереження про задоволення вимог іпотеко держателя», підпунктом 6.1. якого передбачено, що даним застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, сторони цього Договору визначають спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» та за своїми правовими наслідками дане застереження прирівнюється до Договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Одночасно, в п. 6.3. Договору іпотеки сторони погодили, що у разі порушення боржником (іпотекодавцем) зобов'язання за основним договором, відповідач задовольняє забезпечену іпотекою вимогу на свій розсуд або шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, або шляхом набуття права продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Правовою підставою для реєстрації права власності відповідача (іпотекодержателя) на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є дане застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за основним договором.

Згідно з п. 6.8 Договору іпотеки, якщо порушення, викладені у письмовій вимозі про усунення порушень, не будуть усунені в строк, зазначений іпотекодержателем у згаданій письмовій вимозі, то вважатиметься, що на розсуд іпотекодержателя або іпотекодавця передав у власність іпотекодержателю предмет іпотеки, або іпотекодержатель набув право продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцеві наступного календарного дня після закінчення строку, вказаного у письмовій вимозі про усунення порушень.

Іпотекодержатель в якості фіксації фактів, що визначені першим абзацом цього пункту даного Договору, приймає одноосібне рішення про прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя або відповідно про набуття права продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцеві наступного календарного дня після закінчення строку, вказаного у письмовій вимозі про усунення порушень.

Порядок здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно закріплений в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент здійснення оскаржуваної позивачем реєстрації права власності) державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами па нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Крім того, на момент здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки (25.02.2015) діяв Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Згідно п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, який був чинним на момент здійснення нотаріусом реєстрації права власності за відповідачем на предмет іпотеки, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав па нерухоме майно, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотскодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Також, положеннями вказаного Порядку (чинний на момент здійснення реєстрації права власності за договором іпотеки) для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заява подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна. У разі коли право власності на житловий будинок, будівлю або споруду набувається одночасно з набуттям у відповідної заінтересованої особи речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові одну заяву щодо таких об'єктів. Орган державної реєстрації прав, нотаріус приймає заяви в порядку черговості їх надходження шляхом реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу реєстрації. Моментом прийняття заяви вважається дата та час її реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «Народна позика» 25.02.2015 звернулося до ПН КМНО Мінюкова-Кручина Т.П., як до державного реєстратора, із заявою (індексний номер документа 10377189) про реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо права власності, на підставі рішення Товариства №2 від 25.02.2015, зареєстровано в реєстрі №122 та Договору іпотеки від 15.05.2013, який містить застереження про задоволення вимог іпотскодержателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, та згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (в редакції станом на 25.02.2015) надало перелік документів, необхідних для здійснення такої реєстрації, а саме: рішення ТОВ «ФК «Народна позика» від 25.02.2015 про задоволення вимог шляхом прийняття у власність предмету іпотеки згідно договору від 15.05.2013, Договір іпотеки від 15.05.2013, Кредитний договір №1505001/000-КФК/13 від 1.05.2013, вимога про погашення заборгованості за кредитним договором від 09.04.2014 № 35- 04/14., поштове повідомлення від 09.04.2014, розрахунок заборгованості станом на день реєстрації права власності, Договір купівлі-продажу домоволодіння від 21.02.2013 та витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.02.2013 та витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Державний акт на право власності на земельну ділянку, Технічний паспорт на житловий будинок житлового фонду.

З матеріалів справи також вбачається, що з метою визначення вартості предмета іпотеки на момент звернення стягнення відповідачем замовлено проведення оцінки майна.

Так, 26.01.2015 ФОП ОСОБА_6 проведено оцінку домоволодіння.

Також згідно висновку про вартість іпотечного майна станом від 25.02.2015 вартість майна, а саме домоволодіння та земельної ділянки становить 800 526,00 грн.

Стаття 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою визначено підстави, за яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав. Не містить такої підстави для відмови в державній реєстрації прав на нерухоме майно як неналежна оцінка предмета іпотеки.

25 лютого 2015 року ПН КМНО Мінюковою-Кручиною Т.П. здійснено державну реєстрацію права власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 90,70 кв.м. та земельну ділянку, загальною площею 0,0800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, за ТОВ «ФК «Народна позика».

Отже, наведені обставини свідчать, що приватним нотаріусом, як державним реєстратором, у відповідності до вимог закону здійснено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Народна позика».

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в частині вимог про скасування рішення нотаріуса, як державного реєстратора.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що у відповідності до вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку» у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, посилання в апеляційній скарзі на те, що вартість спірного майна значно вища за розмір заборгованості, у зв'язку з чим оцінка майна є неправильною, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки позивачка, не погоджуючись з оцінкою предмета іпотеки не заявляла до суду позовних вимог про відшкодування різниці між вартістю майна та розміром забезпечених іпотекою вимог.

За приписами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим учасниками справи, згідно зі ст. 12, 81, 263 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,- залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай