ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/1081/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Козяр Л.В.
Провадження № 22-ц/817/239/19 Доповідач - Хома М.В.
Категорія - 304090200
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Парандюк Т. С., Щавурська Н. Б.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2016 року, ухвалене суддею Козяр Л.В. у цивільній справі № 596/1081/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") звернулось до суду із позовом про дострокове стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у сумі 22 626,41 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 599534,93 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 18 935,91 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 501747,27 грн, в тому числі простроченої заборгованості за кредитом - 1 214,65 доларів США (32184,74 грн), заборгованості за відсотками - 3 690,50 доларів США (97787,66 грн), в тому числі простроченої заборгованості за відсотками - 3 647,04 доларів США (96636,09 грн).

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до умов укладеного між сторонами 3 червня 2008 року кредитного договору № 014/0009/82/36774 та додаткових угод до нього №1 від 25 березня 2009 року та №2 від 21 липня 2010 року відповідач отримала грошові кошти у розмірі 23000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних та комісій, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 3 березня 2023 року. Відповідачка зобов"язалась щомісячними платежами згідно графіку повертати кредит та сплачувати відсотки за користування ним, однак даний обов"язок не виконує належним чином. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх кредитних зобов'язань у банку виникло право вимагати дострокового повернення кредиту. Зазначена у позові сума розрахована станом на 9 березня 2016 року.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" достроково заборгованість за кредитним договором № 014/0009/82/36774 у розмірі 22 626,41 доларів США, що еквівалентно 59 9534,93 грн, з яких: 18 935,91 доларів США (501747,27 грн) - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 1214,65 доларів США (32184,74 грн), 3690,50 доларів США (97787,66 грн) - заборгованість за відсотками, у тому числі прострочена сума заборгованості за відсотками - 3647,04 доларів США (96 636,09 грн).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в частині дострокового повернення кредиту. Просить задовольнити позов лише в частині стягнення простроченої заборгованості в сумі 2319,42 доларів США, а в задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки кредитний договір, укладений між сторонами, є споживчим кредитом, а тому на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів", положеннями якого регулюється право кредитодавця на дострокове повернення кредиту, строк повернення якого ще не настав. Однак, позивачем не наведено жодних підстав, передбачених ч. 10 ст. 11 вищевказаного Закону для дострокового повернення споживчого кредиту. Крім цього, вказує, що позивачем невірно розраховано суму кредитної заборгованості.

У відзиві ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2016 року залишити без змін. Вказує, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, позивач використав своє право вимоги дострокового повернення кредиту, передбачене п. 9.1 Кредитного договору, а тому доводи апеляційної скарги щодо передчасного звернення із даним позовом є безпідставними.

Справа переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій. Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справу передано на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2, який доводи апеляційної скарги підтримав, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 3 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/0009/82/36774, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 23 000,00 доларів США для придбання квартири, загальною площею 50,9 кв. м, розташованої за адресою: вул. Тернопільська, 1/33 в смт. Гусятин Тернопільської області зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних, кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 3 червня 2018 року.

Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 вказаного кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену пунктом 1.3.3 цього договору, а саме - 3 числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту.

25 березня 2009 року до вказаного кредитного договору було укладено додаткову угоду №1, відповідно до умов якої капіталізовано прострочену заборгованість за відсоткам та тимчасово зменшено розмір відсоткової ставки за кредитом до 12 % річних та розмір щомісячного платежу на строк з 6 травня 2009 року по 6 травня 2010 року, в зв'язку з чим Графік погашення кредиту було викладено в новій редакції у додатку до зазначеної угоди.

21 липня 2010 року було укладено додаткову угоду №2, відповідно до умов якої дію кредитного договору пролонговано до 3 березня 2023 року, капіталізовано прострочену заборгованість з відсотків та тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу на період з 3 серпня 2010 року по 2 серпня 2011 року, у зв'язку з чим Графік погашення кредиту було викладено в новій редакції в додатку до зазначеної угоди.

ОСОБА_3 неналежним чином виконувала умови кредитного договору та додаткових угод до нього, а саме сплачувала кошти невчасно та не в повному обсязі. Починаючи з квітня 2015 року виникла прострочена заборгованість зі сплати кредиту та процентів, яка не була погашена і станом на 11.12.2015 року складала 844, 78 дол. США зі сплати кредиту та 3 187, 33 доларів США процентів.

У зв'язку із неналеженим виконанням ОСОБА_3 зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом позивач 11 грудня 2015 року направив відповідачу вимогу за №1140000/15-58557, у якій просив протягом не більш ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити дострокове погашення кредиту в повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 9.1 кредитного договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов"язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред"явлення вимоги, виключаючи проценти за кредитом (в тому числі прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору.

Таким чином, вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення простроченої заборгованості та дострокове повернення частини позики, що залишилася і сплати процентів, є обгрунтованими.

Розрахована позивачем станом на 9.03.2016 року сума заборгованості по кредиту та відсотках відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору та додаткових угод до нього.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для дострокового стягнення заборгованості, оскільки кредит є споживчим і відносини між сторонами регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", відповідно до умов якого банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту виключно у випадку затримки передбачених графіком платежів більш як на три місяці, проте відповідачка не допускала прострочень платежів більше 3 місяців, колегія суддів оцінює критично, враховуючи наступне.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року скасовано рішення апеляційного суду Тернопільської області від 10 листопада 2016 року у даній справі та зазначено про те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що позов банку є передчасним, не взявши до уваги право банку вимагати дострокового погашення кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов"язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що стрімке підвищення курсу долара США негативно позначилось на фінансовому становищі ОСОБА_3, при якому виконувати кредитні зобов"язання було дуже складно, колегія суддів вважає безпідставними, так як зазначені доводи не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Також колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що позивачем невірно розраховано суму кредитної заборгованості, виходячи з наступних міркувань.

Щодо розміру заборгованості по кредиту. Укладаючи додаткову угоду №2 від 21.07.2010 року сторони погодили, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди розмір заборгованості позичальника по сплаті суми кредиту становить 22 734, 69 доларів США. В період з 3 серпня 2010 року по 2 серпня 2011 року сукупна заборгованість позичальника по сплаті процентів становитиме 3 175, 92 доларів США, і тимчасово на цей період сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу (відстрочено сплату процентів). При цьому з 21.07.2010 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів (п.3.3 додаткової угоди №2 від 21.07.2010 року). Суму 3175, 92 доларів США ОСОБА_3 виплачує у такому порядку: 60,07% цієї суми (що складає 1906, 72 доларів США) щомісячними платежами протягом 3 серпня 2010 року - 3 липня 2011 року, проценти на цю суму не нараховуються. Залишок 1268, 28 доларів США позичальник сплачує у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди.

Як вбачається з наданого банком розрахунку (графа планове погашення, кредит), 17.08.2011 року проведено капіталізацію і суму 1268, 28 доларів США зараховано як заборгованість по кредиту, що відповідає умовам додаткової угоди.

Отже, сума, яку повинна сплатити ОСОБА_3 на погашення кредиту після 21.07.2010 року, складала 24 002, 28 доларів США ( 22 734, 69 доларів США визначені станом на 21.07.2010 року + 1268, 28 доларів США, додані у серпні 2011 року по закінченні тимчасової відстрочки сплати процентів відповідно до умов додаткової угоди №2 від 21.07.2010 року).

Врахувавши усі здійснені ОСОБА_3 платежі по сплаті кредиту, починаючи з 21.07.2010 року і включно до 9.03.2016 року, сума заборгованості за кредитом складає 18 935, 91 доларів США, як і визначено позивачем.

Наведений в апеляційній скарзі розрахунок суми кредиту колегія суддів оцінює критично, оскільки ОСОБА_3 враховує усі здійснені нею платежі на погашення як кредиту, так і процентів, починаючи з моменту укладення кредитного договору у 2008 році. Однак, з укладенням додаткової угоди №2 від 21.07.2010 року сторони, врахувавши усі попередні оплати, а також допущені прострочення, встановили погоджений сторонами станом на 21.07.2010 року розмір заборгованості 22 734, 69 доларів США, до якого за домовленістю сторін після 3.08.2011 року (закінчення відстрочки сплати процентів) додано залишкову заборгованість за процентами у сумі 1268, 28 доларів США. Однак, зазначених умов додаткової угоди №2 ОСОБА_3 не враховує у власному розрахунку, хоча й зсилається на графік до додаткової угоди №2.

При перевірці розрахунку заборгованості за процентами колегія суддів враховує, що представник ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції погодився з визначеною позивачем сумою заборгованості по процентах.

Крім визнання представником відповідача розміру заборгованості по процентах, при перевірці періоду нарахування процентів, суд апеляційної інстанції враховує направлену банком 11.12.2015 року вимогу про дострокове виконання протягом 60 календарних днів зобов"язань за кредитним договором, наданий банком розрахунок, та приходить до переконання, що проценти нараховані позивачем в межах строку кредитування, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18).

Щодо заявленого у суді апеляційної інстанції клопотання представника відповідачки про зарахування проведених нею оплат після пред"явлення позову, колегія суддів зазначає, що відповідачка про це не заявляла у суді першої інстанції і докази таких сплат суду не надавала, тому при ухваленні рішення суд приймав до уваги розрахунок заборгованості станом на 9.03.2016 року. Сплачені після цієї дати кошти на погашення кредиту повинні бути враховані у порядку виконання судового рішення.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 8 квітня 2019 року.

Головуюча

Судді