Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 522/7810/17

провадження № 61-41598св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Одеська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2017 року у складі судді Бойчука А. Ю. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та скасування рішення.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Одеської міської ради від 22 лютого 2007 року «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси» зареєстровано право власності територіальної громади на нежитлове приміщення першого поверху № 501, загальною площею - 58,6 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2. На підставі цього рішення 10 жовтня 2011 року виконавчий комітет Одеської міської ради видав свідоцтво про право власності про належність вказаного нежитлового приміщення територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, на праві комунальної власності.

08 листопада 2011 року Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (далі - КП «Одеське МБТІ та РОН») зареєструвало дане нежитлове приміщення на праві власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2012 року за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею - 55,6 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

21 березня 2017 року під час державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення, державним реєстратором прийнято рішення про зупинення розгляду його заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з тих підстав, що проведення державної реєстрації за ним права власності на нежитлове приміщення можливе після скасування права власності за попереднім власником - територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Позивач зазначив, що відповідач неправомірно не вніс зміни у рішення Одеської міської ради від 22 лютого 2007 року «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси» в частині реєстрації комунальної власності м. Одеси щодо спірного нежитлового приміщення і не скасував свідоцтво про право власності на дане нежитлове приміщення від 10 жовтня 2011 року та рішення про його державну реєстрацію від 08 листопада 2011 року.

У зв'язку з невиконанням вказаного судового рішення Одеською міською радою, позивач позбавлений можливості реалізувати право державної реєстрації власності.

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив: визнати неправомірну бездіяльність виконавчого комітету Одеської міської ради у невиконанні рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2012 року і не внесення змін у пункт 1.1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 лютого 2007 року в частині реєстрації за Одеською міською радою комунальної власності на нежитлове приміщення першого поверху № 501, площею 58,6 кв. м, розташованого по АДРЕСА_2, а також не скасуванням свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 10 жовтня 2011 року, та рішення про державну реєстрацію прав КП «Одеське МБТІ та РОН» від 08 листопада 2011 року щодо права власності територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради на нежитлове приміщення першого поверху № 501, площею 58,6 кв. м, розташованого на АДРЕСА_2;

визнати незаконним і скасувати пункт 1.1 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 лютого 2007 року в частині реєстрації за Одеською міською радою комунальної власності нежитлового приміщення першого поверху № 501, площею - 58,6 кв. м розташованого по АДРЕСА_2, а також свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради 10 жовтня 2011 року і рішення про державну реєстрацію прав КП «Одеське МБТІ та РОН» від 08 листопада 2011 року про належність територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності нежитлового приміщення першого поверху № 501, площею - 58,6 кв. м, розташованого по АДРЕСА_2.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження визнання неправомірною бездіяльності виконкому Одеської міської ради у невиконанні рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2012 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду, а також зазначив, що оскільки встановлено, що на момент прийняття органом місцевого самоврядування рішення про реєстрацію права власності на спірні нежитлові приміщення за територіальною громадою вони не знаходилися у власності ОСОБА_2, правильним є висновок суду про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення яким задовольнити позов.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси 31 серпня 2012 року за ОСОБА_1 визнано право власності на спірне нежитлове приміщення. Виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Отже, висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову є неправильним.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 грудня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 березня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що пунктом 1.1 рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 лютого 2007 року проведено технічну інвентаризацію та зареєстровано за Одеською міською радою об'єкти нежитлового фонду комунальної власності, зокрема нежитлове приміщення першого поверху № 501, площею - 58,6 кв. м, розташованого по АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення першого поверху від 10 жовтня 2011 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, об'єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_2, який в цілому складається з приміщень загальною площею 58,6 кв. м - основна з яких 36,6 кв. м, відповідно до технічного паспорту від 12 серпня 2011 року належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, на праві комунальної власності.

Свідоцтво видане на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 лютого 2007 року № 109 («Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси»).

Отже, згідно з цим рішенням від 22 лютого 2007 року, проведена технічна інвентаризація та зареєстровано за Одеською міською радою вищевказане приміщення.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав КП «Одеське МБТІ та РОН» від 08 листопада 2011 року, вбачається, що нежитлові приміщення першого поверху № 501 (АДРЕСА_2) належать на праві комунальної власності територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради.

В подальшому, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2012 року було визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 58,6 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

З Єдиного державного реєстру судових рішень, на час звернення з касаційною скаргою ОСОБА_1, вбачається, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2018 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2012 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись з цим позовом до суду ОСОБА_1 посилався на те, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2012 року відповідачем не виконується, що створює йому перешкоди в здійсненні державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (частина перша статті 393 ЦК України).

Установлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради; третя особа: Одеська обласна організація Національної спілки художників України, про визнання права власності на нежитлове приміщення, визнано за ОСОБА_1 право власності на вказане нежитлове приміщення.

Під час розгляду справи, судами встановлено, що відповідно до виписки з рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 26 грудня 1985 року нежитлове приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 50 кв. м було вирішено передати в оренду Спілці художників УРСР під творчу студію.

Відповідно до акту від 04 січня 1986 року приміщення, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1, знаходиться в аварійному стані, експлуатація якого без проведення відновлювального ремонту неможлива. З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання провести капітально-відновлювальний ремонт в цьому приміщенні, про що був складений цей акт начальником житлово-експлутаційного об'єднання Жовтневого району м. Одеси Терещенко К. М., майстром ОСОБА_4, заступником голови комітету ОСОБА_5, та представником Одеського відділення СХ УРСР ОСОБА_1

28 липня 1988 року, відповідно до листа головного архітектурно-планувального управління виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів, ОСОБА_1 було дозволено капітально-відновлювальний ремонт спірного приміщення з встановленням світлового ліхтаря під творчу студію без перепланування приміщення. Також 28 липня 1988 року між ОСОБА_1 та кооперативом «Тектонікс» було укладено річний підрядний договір № 17 для проведення робіт в спірному приміщенні, за який він 01 серпня 1988 року сплатив вісім тисяч сто п'ятдесят п'ять рублів, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру.

23 грудня1991 року Одеській організації спілки художників УРСР був виданий орден на право заняття нежитлового приміщення 1-го поверху по АДРЕСА_2 загальною площею 58,3 кв. м для творчої студії ОСОБА_6 на підставі рішення від 16 вересня 1988 року.

Відповідно до технічного паспорту спірного приміщення від 07 жовтня 1999 року його загальна площа складає 58,6 кв. м (основна - 36,9 кв. м, підсобна - 21,7 кв. м).

04 лютого 2000 року між Національною спілкою художників України в особі голови правління Лози А. С. та ОСОБА_1 було укладено договір користування нежитловим приміщенням як творчою художньою майстернею (студією) щодо спірного нерухомого майна.

Відповідно до витягу з протоколу засідання правління Одеської організації Національної спілки художників України від 29 травня 2012 року вирішено підтримати заяву ОСОБА_1 та надати йому право на відчуження його творчої майстерні, площею 58,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Установлено, що спірне нежитлове приміщення першого поверху № 501, розташоване по АДРЕСА_2, належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Виконавчий комітет Одеської міської ради від 22 лютого 2007 року вирішуючи питання про проведення технічної інвентаризації та реєстрації за Одеською міською радою об'єктів нежитлового фонду комунальної власності, зокрема нежитлового приміщення першого поверху № 501, площею - 58,6 кв. м, розташованого по АДРЕСА_2 діяв, в межах повноважень, на законних підставах та з дотриманням встановленої процедури, та провів технічну інвентаризацію і зареєстрував право власності за відповідачем, ще до прийняття вказаного позивачем судового рішення.

Крім того, слід зазначити, що на момент розгляду касаційної скарги, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2018 року скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2012 року та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради; третя особа: Одеська обласна організація Національної спілки художників України, про визнання права власності на нежитлове приміщення відмовлено.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про порушення його права власності відповідно до Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 6 цієї Конвенції, яке не було зареєстровано, не заслуговують на увагу, оскільки у розумінні частини першої статті 328 ЦК України, позивач не набув право власності на підставах, що не заборонені законом, на вищевказане спірне майно.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська