РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Смолій Л.Д.

при секретарі: Хлуд І.П.

за участю представників позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Рівне цивільну справу за позовом Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виселення , -

ВСТАНОВИВ:

Представник Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про усунення перешкод Міністерству оборони України в особі КЕВ м.Рівне у здійсненні права користування та розпорядження майном службовим жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позову посилається на те, що з метою виконання покладених на Центральний територіальний юридичний відділ завдань, посадовими особами останнього у квітні 2017 року відповідно до наказу від 17.03.2017 № 16 «Про проведення перевірки стану правової роботи у КЕВ м. Рівне» було проведено відповідну перевірку у КЕВ м. Рівне.

У ході перевірки постало питання законності утримання службової квартири АДРЕСА_2 співробітником військової прокуратури громадянином ОСОБА_3 та членами його сім`ї.

З цією метою на адресу військової прокуратури Західного регіону України був направлений запит щодо проходження військової служби ОСОБА_3 .

У відповіді на запит від 19.09.2017 № 10/5-425 вих.-17 зазначено, що на даний час громадянин ОСОБА_3 військову службу в органах військової прокуратури Західного регіону України не проходить.

Вивченням житлової справи ОСОБА_3 встановлено, що 19.12.2011 останній на час проходження військової служби у Рівненському гарнізоні на посаді заступника військового прокурора Рівненського гарнізону разом з членами своєї сім`ї отримали службовий ордер № 7149 на право вселення в жиле приміщення - службову квартиру за адресою : АДРЕСА_1 .Після звільнення з військової служби ОСОБА_3 та члени його сім`ї усупереч вимог чинного законодавства не звільнили займане ними службове жиле приміщення у м. Рівне та продовжують його утримувати на даний час. За результатами проведеного комісійного огляду вказаної службової квартири встановлено, що ОСОБА_3 та члени його сім`ї у ній не проживають. Натомість квартира використовується не за призначенням, оскільки в ній фактично проживають сторонні особи, які її винаймають. За результатами огляду складено відповідний акт від 28.09.2017 року

Окрім того представник позивача у своєму позові зазначає, що родина ОСОБА_9 отримала постійне житло за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України - трикімнатну квартиру у АДРЕСА_3 .

Представник позивача Міністерства оборони України Москаленко А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначає, що держава виконала перед відповідачем свій обов`язок щодо забезпечення його житлом, надавши йому житлове приміщення у м. Івано-Франківськ, яке в подальшому було приватизоване членами його сім`ї.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даними вимогами, оскільки він звільнений наказом Міністерства оборони України з 19.07.2012 року, саме з цього часу і почався відлік трирічного строку. Окрім того зазначив, що не може бути виселений без надання іншого житла в силу ст.. 125 ЖК, оскільки його вислуга в органах прокуратури становить більше 10 років. ОСОБА_3 також зазначив, що на даний час перебуває на квартирному обліку, як особа, що потребує поліпшення житлових умов. На думку відповідача ОСОБА_3 . комісія, що здійснювала огляд його квартири є незаконною, не заперечує, що ОСОБА_10 могла перебувати у його житлі на час огляду його комісією, оскільки на його прохання вона наглядає за квартирою в час, коли відповідач відсутній.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справ без їх участі, позовні вимоги не визнають.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до ордеру на житлове приміщення № 7149 від 19 грудня 2011 року ОСОБА_3 на сім`ю у складі чотирьох осіб, що складається окрім нього з дружини ОСОБА_4 , доньки ОСОБА_8 , доньки ОСОБА_5 на право зайняття житлового приміщення житловою площею 34,9 кв.м., яке складається з трьох кімнат за адресою АДРЕСА_1 відповідно до рішення міськвиконкому від 13.12.2011 року № 210 надано службове житло. (а.с.9)

Згідно розпорядження начальника Рівненського гарнізону від 23.02.2011 року № 3 оформлено встановленим порядком як службову квартиру АДРЕСА_2 , яка надійшла для забезпечення службовим житлом військовослужбовців Рівненського гарнізону та закріплено її за військовою прокуратурою Рівненського гарнізону.

Відповідно до п.3.10 укладеного між КЕВ м. Рівне та ОСОБА_3 договору найму житлового приміщення військовослужбовцями, які не здали постійне житло за попереднім місцем служби, наймач зобов`язаний звільнити займане службове житлове приміщення у двомісячний термін з дня видання наказу про виключення зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до наказу № 620 к від 19 липня 2012 року ОСОБА_3 звільнено з посади заступника військового прокурора Рівненського гарнізону Західного регіону України з 23 липня 2012 року у зв`язку із звільненням з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вислуга років ОСОБА_3 станом на 23 липня 2012 року становить 21 рік 09 місяців 08 днів (а.с. 39).

Як вбачається із відповіді на запит начальника Центрального територіального юридичного відділу до військової прокуратури Західного регіону України Семчук М.М. військову службу в органах військової прокуратури Західного регіону України не проходить.

15 травня 2014 року Семчуку КЕВ м. Рівне було повідомлено про необхідність здачі квартири АДРЕСА_2 враховуючи укладений між ним на КЕВ м. Рівне 11 березня 2011 року «Договір найму житлового приміщення військовослужбовцями, які не здали постійне житло за попереднім місцем служби», оскільки квартира надавалась йому на час проходження служби в м. Рівне.

Як слідує з адресної картки м. Рівне, що видана Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.59) станом на 15.02.2017 року окрім відповідача ОСОБА_3 також зареєстровані відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про право власності від 23 червня 2011 року ОСОБА_12 та ОСОБА_8 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_4 .

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідно до ст.118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно з ч. 2 ст.121 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Відповідно до ст.122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням.

Згідно із ст.124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до довідки, що видана КЕВ м. Рівне № 1919 від 18.09.2018 року ОСОБА_3 перебуває в списках військовослужбовців Рівненського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов під № 566 від 27.02.2009 року в загальній черзі та під № 56 в позачерговій черзі.

Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців визначений статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та виданою в їх розвиток Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737

Відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

Відповідно до п. 3.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 військовослужбовці та члени їх сімей, за відсутності в них за місцем проходження служби жилого приміщення, мають право на отримання службових жилих приміщень. Службове жиле приміщення надається під час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що він є особою, яку не може бути виселено із житлового приміщення без надання йому іншого житла спростовуються наступним.

Відповідно до ст.. 125 ЖК без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено:

осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв`язаного з перебуванням на фронті; учасників Другої світової війни, які перебували у складі діючої армії; сім`ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби; сім`ї військовослужбовців; осіб з інвалідністю з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків;

осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років;

осіб, що звільнені з посади, у зв`язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення;

осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників;

пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II груп, осіб з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;

одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Подана ОСОБА_3 довідка до акта огляду МСЕК № 0218097 про те, що відповідачу присвоєна третя група інвалідності у зв`язку із захворюванням, що пов`язане з проходженням військової служби не заслуговує на увагу суду, як доказ існування обставин, що передбачені п.1 ч. 1 ст. 125 ЖК України, оскільки інвалідність ОСОБА_3 встановлена на строк до 01.09.2013 року, і доказів того, що на момент розгляду справи вона підтверджена суду не надано.

Посилання ОСОБА_3 на п.5 ч.1 ст. 125 ЖК суд також вважає безпідставним, оскільки існування у нього будь-якої із обставин, що передбачена даною правовою нормою не підтверджена належними доказами.

Пунктом 3.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011(яка була чинна на час надання житла ОСОБА_3 ), визначено, що надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей здійснюється після здавання ними жилої площі, отриманої від Міністерства оборони України, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання), крім тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Службове жиле приміщення надається під час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби.

Також, пунктами 1.3, 2.18, 3.15 зазначеної Інструкції, визначено, що забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та надання для постійного проживання один раз протягом всього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби. Військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення та отримання за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України жилого приміщення для постійного проживання. Військовослужбовець, особа, звільнена з військової служби, та члени їх сімей зобовязані у двомісячний строк звільнити займане ними службове жиле приміщення в разі одержання жилого приміщення для постійного проживання або вибуття для виконання службових обов`язків за кордон разом із членами сімї. КЕВ (КЕЧ) району зобовязаний прийняти службове жиле приміщення за актом приймання-передавання, до якого додаються дефектний акт квартири та довідка про сплату квартирної плати та комунальних послуг за останніх три місяці.

Суд враховує, що відповідачу ОСОБА_3 за рахунок держави у 2003 році на склад сім`ї, що включає ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_5 , та ОСОБА_8 (дочки), ОСОБА_12 (мати) надана 3 кімнатна квартира АДРЕСА_4 . В подальшому дана квартира була приватизована членами сім`ї ОСОБА_3 ОСОБА_12 та ОСОБА_8 .

А отже, посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що він не може бути виселений із квартири без надання йому іншого житла не беруться судом до уваги, оскільки житлом відповідач вже був забезпечений за рахунок держави.

З дослідженого в судовому засіданні акта від 28.09.2017 року, що складений підполковником юстиції В/Ч НОМЕР_1 ОСОБА_13 , військовослужбовцем Рівненського ЗВ ВСП підполковником юстиції Валер О.В., військовослужбовцем військової прокуратури Рівненського гарнізону Баріловим Д.В., юрисконсультом КЕВ м. Рівне ОСОБА_2 , інженером-інспектором КЕВ м. Рівне Границькою Н.Г. вбачається, що 28 вересня 2017 року о 20 годині проведено огляд квартири на предмет проживання у ній основного квартиронаймача ОСОБА_3 та виявлено, що у квартирі проживають ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , 2008 року народження, ОСОБА_17 , 2013 року народження. Зі слів цих мешканців вони цю квартиру винаймають, основний квартиронаймач ОСОБА_3 в даній квартирі не проживає.

Посилання відповідача на те, що даний акт складено не уповноваженими на те особами та з порушенням права на недоторканість житла не заслуговують на увагу суду, оскільки наданий до позову акт відноситься до письмових доказів по справі і містить дані про обставини , що мають значення для правильного вирішення спору.

Як вказує представник позивача ініціюючи питання перевірки використання відповідачами житлової площі, КЕВ керувалось пунктом 12.1 Інструкції про порядок забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737, яка була чинна на час проведення перевірки. Даним пунктом на квартирно-експлуатаційні відділи покладається робота по проведенню перевірок використання житлової площі, закріпленої за гарнізонами. Подібні перевірки службового житла не передбачають отримання окремих дозволів на зразок ухвал слідчого судді на вчинення окремих процесуальних дій під час проведення досудового розслідування кримінальних проваджень.

Окрім того суд враховує, що ні відповідач ОСОБА_3 , як основний квартиронаймач, ні особа, яка була присутня при складанні акту ОСОБА_14 не звертались до правоохоронних органів з приводу незаконності дій членів комісії та порушення ними прав відповідачів на недоторканість житла.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_2 , ОСОБА_20 зазначили, що 28.09.2017 року близько 20 години комісія здійснила перевірку на предмет встановлення факту проживання у квартирі наймача. Як повідомив свідок ОСОБА_18 заперечень у доступі до квартири мешканці не висловлювали, комісією було встановлено, що у житлі проживають ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , 2008 року народження, ОСОБА_17 , 2013 року народження та повідомили, що квартиру вони винаймають. Відповідач та члени його сім`ї у квартирі були відсутні.

Відповідачем ОСОБА_3 було подане до суду клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки перебіг строку розпочався із часу його звільнення з військової служби 23.07.2012 року.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до правової позиції Верховного суду висловленої у справі № 653/1096/16-ц Особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає, зокрема, у тому, що володільцем такого житла залишається його власник. Особа, яка користується службовим житлом, знає, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Вказані приписи поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Отже, позов про виселення є негаторним.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що навіть якщо власник службового житла не висловив вимогу звільнити це житло, проживання у ньому після припинення трудових правовідносин з роботодавцем не свідчить про законність його використання особою, якій воно було надане на час існування вказаних правовідносин. Власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним, навіть тоді, коли таке майно протиправно використовує інша особа

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення

З огляду на це Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-2913 цс 15, яким обґрунтовує свою заяву про застосування строків позовної давності ОСОБА_3 .

Окрім того у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Як зазначає у відповіді на відзив представник позивача у загальній черзі на отримання житла у Рівненському гарнізоні на даний час перебуває 1084 особи, а тому утримання відповідачами житла , яке належить до фондів Міністерства оборони України не дозволяє розподілити його встановленим порядком військовослужбовцям Рівненського гарнізону, які цього потребують та порушує їх право на отримання житла.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Керуючись статтями ст.65, 118, 121,122, 124,125 ЖК України, статтями 3, 12, 13, 141, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виселення задовольнити повністю.

Усунути перешкоди Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне у здійсненні права користування та розпорядження майном службовим жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 , 1966 р.н., ОСОБА_4 , 1975 р.н., ОСОБА_5 , 2001 р.н., ОСОБА_6 , 1994 р.н. зі службового жилого приміщення в АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 по 400 грн. з кожного на користь позивача Міністерства оборони України судового збору сплаченого при зверненні до суду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області або через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя -