КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2135/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

встановив:

У квітні 2018 року ПАТ «Київенерго» звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що позивач є обов'язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності. Відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1, та є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, яку постачає позивач.

Разом з тим, відповідач в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 01 лютого 2018 року з урахуванням індексу інфляції та 3% становить 28 643,70 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

На підставі викладеного позивач просив суд, стягнути з відповідача:

- 14 338,92 грн. боргу за надані послуги з центрального опалення та зарахувати на поточний рахунок № 201 у ГУ по м. Києву та Київській області ВАТ «Ощадбанк», МФО 322669, ;

- 10 907,90 грн. боргу за постачання гарячої води та зарахувати на рахунок № 01 у філії ГУ по м. Києву та Київській області ВАТ «Ощадбанк», МФО 322669, ;

- 3% річних та інфляційну складову боргу в розмірі 3 396,88 грн. та зарахувати на розрахунковий рахунок № в ПАТ «ПУМБ», м. Київ, МФО 334851, одержувач - ПАТ «Київенерго», ;

- 1 762,00 грн. судового збору та зарахувати на розрахунковий рахунок № в ПАТ «ПУМБ», м. Київ, МФО 334851, одержувач - ПАТ «Київенерго», .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року відкрито провадження у справі.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як видно із матеріалів цивільної справи, предметом позову є стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води у розмірі 28 643,70 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст.128 ЦК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Частиною 6 ст.128 ЦК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Частиною 8 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ч.1 ст.130 ЦК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Відповідно до ч.9 ст.130 ЦК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Таким чином, про належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка або відмітка на повістці про відмову отримати судову повістку чи відмітка про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи.

З матеріалів справи вбачається, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, адресоване ОСОБА_2, повернулося до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с.25-26).

Колегія суддів доходить висновку, що повернення судової повістки без вручення за закінченням встановленого терміну зберігання не є належним доказом повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом: роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права під час постановлення оскаржуваного рішення та дійшов передчасного висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно пункту 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухваленням нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання (якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує саме на відсутність доказів її належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, а відтак, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Київенерго» визначено обов'язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності, згідно Закону України № 1198-VІІ від 10 квітня 2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01 липня 2014 року.

Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем-фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання.

Відповідно до п.8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

З матеріалів справи вбачається що, відповідач, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21), є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, яку постачає позивач.

Відповідно до п.11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Відповідно до п.18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з п.21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Згідно з п.30 Правил, споживач зобов'язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов'язки відповідно до законодавства.

Згідно із п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як видно із матеріалів справи, станом на 01 лютого 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 28 643,70 грн., що включає в себе: заборгованість за надані послуги з центрального опалення 14 338,92 грн. та за надані послуги з постачання гарячої води 10 907,90 грн., 3% річних та інфляційну складову боргу - 3 396,88 грн. (а.с.9-10).

Також, 21 лютого 2018 року позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату боргу в розмірі 22 122,55 грн., в якій запропоновано, у разі неможливості оплати суми заборгованості одним платіжним документом, укласти угоду про розстрочення сплати заборгованості та названо перелік документів, необхідних для укладення такої угоди (а.с.11).

Матеріали справи не містять жодних доказів, які можуть підтвердити неспроможність відповідача погасити борг. При цьому, копія заяви від 11 вересня 2018 року, додана до апеляційної скарги (а.с. 47), не може бути врахована колегією суддів, оскільки не є належним та допустимим доказом, відповідно до ст..ст. 76 - 81 ЦПК України.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, а відтак, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для покладення на відповідача обов'язку з погашення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води оцінюються колегією суддів критично, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, яку постачає позивач.

Твердження апелянта про те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних долях також не впливає на наявність у відповідачки обов'язку утримувати належне їй майно та вчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що згідно ч.1 ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року скасувати. Ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (місто Київ, площа Франка, будинок №5, ідентифікаційний код 00131305) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 14 338,92 грн. боргу за надані послуги з центрального опалення та зарахувати на поточний рахунок № 201 у ГУ по м. Києву та Київській області ВАТ «Ощадбанк», МФО 322669, .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 10 907,90 грн. боргу за постачання гарячої води та зарахувати на рахунок № 01 у філії ГУ по м. Києву та Київській області ВАТ «Ощадбанк», МФО 322669, .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 3% річних та інфляційну складову боргу в розмірі 3 396,88 грн. та зарахувати на розрахунковий рахунок № в ПАТ «ПУМБ», м. Київ, МФО 334851, одержувач - ПАТ «Київенерго», .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 1 762,00 грн. судового збору та зарахувати на розрахунковий рахунок № в ПАТ «ПУМБ», м. Київ, МФО 334851, одержувач - ПАТ «Київенерго», .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко