Номер провадження: 22-ц/813/2247/19
Номер справи місцевого суду: 514/1857/14-ц
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С.М.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 20 серпня 2018 року (одноособово суддя Вагаракі С.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

18.12.2014 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, і, остаточно уточнивши позов, просив стягнути зі ОСОБА_2 - 11 675,7 доларів США еквівалент 297 114,69 гривень заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

25.09.2008 року між позивачем та відповідачем укладався договір позики на суму 13 000,00 доларів США зі сплатою 3%, а саме: 390 доларів США на місяць. Факт отримання грошових коштів відповідачем у розмірі 13 000,00 доларів США підтверджується письмовою розпискою, відповідно до якої відповідач зобов'язався повернути грошові кошти з відсотками до 01.08.2009 року. У подальшому, 01.03.2011 року, відповідач видав боргову розписку про те, що він зобов'язується повернути борг у розмірі 13 000,00 доліраі США до 01.09.2011 року. Надалі, 01.08.2011 року, відповідач видав боргову розписку про те, що він зобов'язується повернути на протязі року борг у розмірі 13 000,00 доларів США та проценти у розмірі 1 950,00 доларів США.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, стверджуючи, що відповідач повернув борг у розмірі 13 810,00 доларів США.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 20.08.2018 року позов задоволено, суд стягнув зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 11675 доларів 70 центів США (станом на 20.08.2018 року еквівалент 322 249,32 гривень). З відповідача на користь позивача суд стягнувсудовий збір у розмірі 3 654 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 просить рішення суду від 20.08.2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 зазначає: матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 до первісної позовної заяви надано копії чотирьох боргових розписок, а саме: боргові розписки від 25.09.2008 року, 01.03.2011 року, 01.08.2011 року та від 20.12.2011 року, а також наданий розрахунок суми заборгованості, де у графі «повернуто боргу» зазначені суми 1170 доларів США, 4680 доларів США, 4680 доларів США, 780 доларів США, 1500 доларів США та 1000 доларів США, які разом складають 13 810,00 доларів США; факт повернення грошових коштів за договором позики у розмірі 13 810,00 доларів США позивач визнав у своїй позовній заяві, надаючи розрахунок заборгованості; факт поверненя ОСОБА_2 боргу підтвердив і свідок ОСОБА_4, якого заявив позивач, однак суд не прийняв до уваги його пояснення з тих підстав, що свідок є родичем апелянта; суд не взяв до уваги висновок експерта № 783/01 від 06.06.2017 року про те, що рукописний текст боргової розписки від 25.09.2008 року вчинений не ОСОБА_2, а іншою особою: поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_2 наполягав, що грошові кошти у позивача не брав та жодних боргових розписок у 2008 році позивачу не видавав, не зважаючи на те, що позивач стверджував, що боргова розписка від 25.09.2008 року складена відповідачем; у судовому засіданні відповідач визнав факт складання боргової розписки від 01.03.2011 року про отримання грошових коштів за договором позики від позивача; у відповідній борговій розписці та згідно усних домовленостей між сторонами проценти за користування грошима не встановлювалися, проте з квітня 2011 року позивач почав вимагати від апелянта сплати процентів, що змінило умови попереднього правочину і відповідач достроково повернув борг у повному обсязі 01.08.2011 року; у судовому засіданні позивач і відповідач підтвердили факт складання розписки від 01.08.2011 року, а також, що грошові кошти за цією розпискою позивач апелянту не передавав, тому договір позики від 01.08.2011 року не можна вважати укладеним; суд взяв до уваги зміст розписок від 01.03.2011 року, 01.08.2011 року і від 20.12.2011 року, а також частину висновку есперта № 783Ї01 від 06.06.2017 року щодо підпису апелянта і дійшов до висновку, що розписка від 25.09 2018 року є належним доказом, не зважаючи на те, що сторони по справі визнали розписки від 01.08.2011 року та від 20.12.2011 року; суд не взяв до уваги заяву поручителем про пропуск строків позовної давності та не зважив на заяву позивача про зміну позовних вимог, виключення ОСОБА_5 (поручителя) зі складу відповідачів; висновок суду про те, що розписка від 20.12.2011 року є належним доказом необґрунтований та протирічить матеріалам справи; 04.05.2018 року позивачем подана заява про зміну позовних вимог, однак позивач не надав жодних документів для підтвердження розрахунку ціни позову (суми боргу та/або процентів); різниця у розрахунках полягає в тому, що відповідач повернув позику у повному обсязі і навіть більше ще у 2011 році, проте позивач вирішив стягнути з апелянта повторно 13 000,00 доларів США.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зазначаючи: в якості доказів порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник приводить боргові розписки долучені позивачем до позову та намагається переконати, що кожна з них є його окремим зобов'язанням із позикодавцем, не зважаючи на те, що кожна з наступних боргових розписок випливає із попередніх та підтверджує пролонгацію боргу, крім того, зазначає суму загального боргу на певну дату, заборгованість по сплаті щомісячних відсотків та визначає наступну дату сплати боргу; взявши із розрахунку боргу лише одну графу «повернуто боргу» та оперуючи цими сумами, як сплатою всього боргу, відповідач взагалі не бере до уваги іншу графу розрахунку «залишок боргу», в якому зазначається залишок боргу на дату подачі позову - 29 220 доларів США; розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором, у даному випадку, розмір відсотків встановлений у розписках від 01.03.2011 року та від 01.08.2011 року; свідок ОСОБА_4, на якого посилається представник відповідача у судовому засіданні стверджував, що він був присутній лише при поверненні грошових коштів, однак не заперечував, що підпис на борговій розписці від 01.08.2011 року поставив особисто він; твердження представника відповідача про відсутність будь-яких його зобов'язань перед позивачем у 2008 році, про безпроцентність позики по розписці від 01.03.2011 року та повного розрахунку за цією позикою 01.08.2011 року спростовуються борговою розпискою від 01.08.2011 року, яка власноручно написана відповідачем і дійсність якої визнав сам відповідач; боргова розписка від 01.03.2011 року не є новим договором позики, а є договором пролонгації попереднього договору від 25.09.2008 року, за яким розрахунки відповідачем проводилися лише по відсоткам; у борговій розписці від 01.03.2011 року відповідач власноручно написав: «проценти буду возвращать ежемесячно, задолженность по процентам начну давать с апреля месяца 2011 года»; він двічі уточнював суму заборгованості, розрахунки якої направлялись відповідачу поштою 02.04.2018 року та 04.05.2018 року, а копії заяв та поштові квитанції і накладні, перебувають в матеріалах справи.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

25.09.2008 року складено розписку про те, що ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 під 3% 13 000 доларів США до 01.08.2009 року зі щомісячною сплатою процентів у розмірі 390 доларів США (а.с.5 т.1).

01.03.2011 року, ОСОБА_2 видав боргову розписку про те, що він зобов'язується отримані в борг 13 000 доларів США у ОСОБА_3 повернути до 01.09.2011 року з поверненням щомісячно процентів, заборгованість по процентам почне повертати з квітня 2011 року, заборгованість становить з січня про процентам цього року (а.с.6).

01.08.2011 року, ОСОБА_2 видав розписку про те, що станом на 01.08.2011 року він є боржником ОСОБА_3 у розмірі 13 000 доларів США основного боргу і 1950 доларів США не погашених процентів. Загальна сума боргу становить 14 950 доларів США і зазначену суму він зобов'язується повернути протягом року без нарахування процентів. У разі, якщо борг до кінця року не буде погашений, проценти будуть нараховані за весь рік. Відповідач зобов'язався розрахуватись щомісячно такими сумами: вересень - 2 000 доларів США, жовтень 1 950 доларів США, листопад 1 000 доларів США, квітень 2 000 доларів США, травень 2 000 доларів США, червень 3 000 доларів США, липень 3 000 доларів США. При можливості буде надавати більше зазначених сум (а.с.7, 7 зворот).

Позивач ОСОБА_3, остаточно уточнивши позов 13.05.2018 року, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 11 675,7 доларів США еквівалент 297 114,69 гривень станом на 23.04.2018 року (а.с.233,234 т.1).

За розрахунками позивача, протягом вересня 2008 року - березень 2012 року відповідач сплачував лише проценти за користування позикою. Станом на липень 2012 року, за підрахунками позивача, заборгованість становить 11 675,7 доларів США (а.с.235-239 т.1).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовіднони із зобов'язання по договору позики, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що позовні вимоги є доведеними (а.с.27-29 т.2).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ч.1 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір виз начається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1047 ч.ч.1,2, ст. 1048 ч.1 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, що між сторонами існує зобов'язання із позики.

Зокрема, 01.08.2011 року, відповідач ОСОБА_2 видав розписку про те, що станом на 01.08.2011 року він є боржником ОСОБА_3 у розмірі 13 000 доларів США основного боргу і 1950 доларів США не погашених процентів. Загальна сума боргу становить 14 950 доларів США і зазначену суму він зобов'язується повернути протягом року без нарахування процентів. У разі, якщо борг до кінця року не буде погашений, проценти будть нараховані за весь рік. Відповідач зобов'язався розрахуватись щомісячно такими сумами: вересень - 2 000 доларів США, жовтень 1 950 доларів США, листопад 1 000 доларів США, квітень 2 000 доларів США, травень 2 000 доларів США, червень 3 000 доларів США, липень 3 000 доларів США. При можливості буде надавати більше зазначених сум.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ч.1 ЦК України).

Відповідач, всупереч ст. 81 ч.1 ЦПК України, стверджуючи, що станом на час розгляду справи у суді він повернув позивачу борг з процентами у повному обсязі, зазначені обставини належними та допустимими доказами не довів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову і стягнення заборгованості в розмірі 11 675,7 доларів США.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи у скарзі відповідача про те, що: факт повернення грошових коштів за договором позики у розмірі 13 810,00 доларів США позивач визнав у позовній заяві, надаючи розрахунок заборгованості; факт поверненя ОСОБА_2 боргу підтвердив і свідок ОСОБА_4, якого заявив позивач, однак суд не прийняв до уваги його пояснення; суд не взяв до уваги висновок експерта № 783/01 від 06.06.2017 року про те, що рукописний текст боргової розписки від 25.09.2008 року вчинений не ОСОБА_2, а іншою особою; поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_2 наполягав, що грошові кошти у позивача не брав та жодних боргових розписок у 2008 році позивачу не видавав; у судовому засіданні відповідач визнав факт складання боргової розписки від 01.03.2011 року, якою сторонами договору проценти за користування грошима не встановлювалися; з квітня 2011 року позивач почав вимагати від апелянта сплати процентів, що змінило умови попереднього правочину і відповідач достроково повернув борг у повному обсязі 01.08.2011 року; у судовому засіданні позивач і відповідач підтвердили факт складення розписки від 01.08.2011 року, а також, що грошові кошти за цією розпискою позивач апелянту не передавав, тому договір позики від 01.08.2011 року не можна вважати укладеним; суд взяв до уваги зміст розписок від 01.03.2011 року, 01.08.2011 року і від 20.12.2011 року, а також частину висновку есперта № 783Ї01 від 06.06.2017 року щодо підпису апелянта і дійшов до висновку, що розписка від 25.09 2018 року є належним доказом, не зважаючи на те, що сторони по справі визнали розписки від 01.08.2011 року та від 20.12.2011 року; суд не взяв до уваги заяву поручителя про пропуск строків позовної давності та не зважив на заяву позивача про зміну позовних вимог і виключення ОСОБА_5 (поручителя) зі складу відповідачів; висновок суду про те, що розписка від 20.12.2011 року належний доказ є необґрунтованим й протирічить матеріалам справи; різниця у розрахунках полягає в тому, що відповідач повернув позику у повному обсязі і навіть більше ще у 2011 році, проте позивач вирішив стягнути з апелянта повторно 13 000,00 доларів США, - не заслуговують на увагу.

Виходячи зі змісту розписок від 01.03.2011 року і від 01.08.2011 року, слід дійти висновку, що кожна з них випливає із попередньої і фактично підтверджує наявність боргу відповідача перед позивачем, зазначаючи суму загального боргу на певну дату, заборгованість по сплаті щомісячних відсотків та наступну дату сплати боргу.

При цьому, 01.08.2011 року ОСОБА_2 визнав, що станом на 01.08.2011 року він дійсно є боржником ОСОБА_3 у розмірі 13 000 доларів США основного боргу та 1950 доларів США не погашених процентів (а.с.7,7 зворот)

Аналізуючи розрахунок боргу відповідач взяв до уваги графу «повернуто боргу» і не взяв до уваги іншу графу розрахунку «залишок боргу», яка зазначає залишок боргу станом на 30.04.2018 року у розмірі - 11 275,7 доларів США (а.с.235-239 т.1).

Пояснення свідка ОСОБА_4 стосувались обставин повернення частини боргу і не спростовували факту укладення договору позики.

Ствердження відповідача про відсутність у нього будь-яких зобов'язань перед позивачем, а також про безпроцентність позики та повний розрахунок і повернення боргу станом на 01.08.2011 року спростовуються борговою розпискою від 01.08.2011 року, дійсність якої відповідач визнавав у суді першої інстанції.

У розписці від 01.03.2011 року відповідач визнав, що проценти він буде повертати щомісячно, а заборгованість по процентам почне давати з квітня 2011 року (а.с.6 т.1).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не надав жодного письмового доказу на підтвердження того, що він у свій час повернув борг разом із процентами.

Разом з тим, позивач визнав, що станом на 30.04.2018 року відповідач має заборгованість перед ним з повернення боргу разом із процентами у розмірі 11 275,7 доларів США (станом на 01.08.2011 року борг складався з 13 000 доларів США основного боргу і 1 950 доларів США не погашених процентів).

Зважаючи на те, що позивач визнав погашення боргу в розмірі 3 674,3 доларів США (13 000+1 950=14 950-11 275,7), а відповідач у свою чергу, належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами не довів того, що повернув боргу у розмірі 11 275,7 доларів США, суд дійшов правильного висновку про задоволення позову про стягнення заборгованості у розмірі 11 275,7 доларів США.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки доведено, що відповідач належним чином не виконав зобов'язання з договору позики, суд першої інстанції захистив порушене право позивача шляхом задоволення позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1,ч.2 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу відповідача, тому останній не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 20 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 08.04.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков