ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8591/17 Номер провадження 22-ц/814/221/19Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

секретаря Ткаченко Т.І.,

за участі представника ГТУЮ у Полтавській області Черненко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною Кременчуцької міської ради Полтавської області

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 жовтня 2018 року у справі

за скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,-

встановив

У листопаді 2017 року Кременчуцька міська рада звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Вказувала, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 03 жовтня 2017 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 12 800 грн. по виконавчому провадженню № 51259179. Зазначала, що дане виконавче провадження відкрито 30 травня 2016 року, про що державним виконавцем винесено постанову та надано міській раді строк для його добровільного виконання. Вважають, що постанова про стягнення виконавчого збору була винесена безпідставно, а тому є такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 жовтня 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу оскаржив представник Кременчуцької міської ради, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу і постановити нову, якою скаргу задовольнити. Вказує, що рішення було виконано боржником в добровільному порядку, а тому стягнення виконавчого збору є недоцільним.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 377 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження № 51259179 з примусового виконання виконавчого листа № 524/7297/15-а, виданого 19 травня 2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука про зобов'язання Кременчуцької міської ради Полтавської області вчинити дії по розробленню та затвердженню планів технічної інвентаризації та паспортизації дитячих майданчиків, які розташовані на прибудинкових територіях міста.

Постановою державного виконавця від ЗО травня 2016 року відкрито виконавче провадження та надано семиденний термін для самосійного виконання рішення суду. Постанову направлено поштою на адреси сторін виконавчого провадження.

Листом від 31 березня 2017 року боржником повідомлено про фактичне виконання рішення суду, однак за результатами перевірки державним виконавцем було встановлено, що рішення суду виконано не в повному обсязі.

Станом на 18 липня 2017 року рішення суду боржником належним чином не було виконане, доказів поважних причин невиконання рішення суду до відділу не надано.

У зв'язку з цим державним виконавцем 18 липня 2017 року винесено постанову за невиконання рішення суду та накладено штраф у розмірі 5 100 грн., якою зобов'язано боржника виконати рішення суду у десятиденний термін.

20 липня 2018 року на адресу відділу надійшов лист Кременчуцької міської ради про виконання рішення суду в повному обсязі.

30 жовтня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з Кременчуцької міської ради виконавчого збору.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції прийшов висновку, що скарга на дії державного виконавця при стягненні виконавчого збору підвідомча цивільному судочинству.

Колегія судців не погоджується з такими висновками місцевого суду.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосудця в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус судців» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України у редакції 2004 року, що була чинною на час звернення зі скаргою, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

При цьому частиною першою етапі 287 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 цього Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц (провадження № 14-266цс18).

Суд першої інстанції, розглянувши по суті скаргу Кременчуцької міської ради, щодо оскарження ним постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, не звернув уваги на те, що такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а його слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі та роз'ясненням Кременчуцькій міській раді права на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 4, 377 ч. 1, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області задовольнити частково.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 жовтня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л. І. Пилипчук

О. В. Чумак