ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/142/19 Справа № 212/667/18 Суддя у 1-й інстанції - Борис О.Н. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк", у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк"

відповідач: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк", на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2018 року, яке постановлено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 06 липня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк", звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.06.2010 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 3900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Однак відповідач, в порушення зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.12.2016 року має прострочену заборгованість в сумі 117000 грн., яка складається з: 13935,68 грн. - заборгованості за кредитом, 103064,32 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Банк просив стягнути з відповідача вище вказану заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк", до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог.

На думку представника позивача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено позовні вимоги та наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений. Користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку, а розмір встановленого кредитного ліміту - відповідною довідкою.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ КБ «ПриватБанк» - Бродька А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2010 року ОСОБА_3 уклала із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 3900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 30.09.2017 року становить - 117000 грн. та складається з: 13935,68 грн. - заборгованості за кредитом, 103064,32 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з даним позовом позивач не надав належних і допустимих доказів, на підставі яких суд міг би дійти однозначного висновку про доведеність позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено договір б/н, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», надав відповідачу кредит у розмірі 3900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач погодилась з тим, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач була ознайомлена і погодилась з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку.

Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема в виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено обов'язок позичальника погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах , передбачених договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг для надання цих послуг банк надає клієнтові Карту, вид якої визначено у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням яких клієнт та банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання Карти.

Підписавши 10.06.2010 анкету-заяву, ОСОБА_3 надала свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена.

Особливістю договору приєднання є саме те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Колегія суддів звертає увагу на те, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах.

Таким чином, додержується принцип свободи договору.

Чинним законодавством передбачено укладання договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що такий порядок укладення кредитних договорів не узгоджується з визначеними чинним законодавством правилами укладання письмових правочинів.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у Постановах від 06.02.2018 року № 755/2720/16-ц, від 07.03.2019 року № 755/18246/15-ц від 21.03.2018 року № 441/569/17.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», відповідач не тільки виявила бажання отримати кредитні кошти, а й підтвердила, що вона ознайомлена і погоджується з Умовами та Тарифами банку.

При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надала, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Тому висновок суду першої інстанції щодо непогодження сторонами переліку банківських послуг, які надаються позивачем на підставі договору, не відповідає встановленим обставинам справи.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, які виникли у зв'язку з підписанням ОСОБА_3 анкети-заяви від 10.06.2010 року, колегія суддів визнає необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідач по справі виконувала зобов'язання за укладеним кредитним договором, оскільки вносила грошові кошти на погашення кредитної заборгованості. (а.с.6-7)

Також, відповідно до заяви, наданої відповідачем суду першої інстанції 22.03.2018 року (а.с.53), остання не заперечувала того, що вона отримувала кредитну картку у позивача та користувалася кредитними коштами, натомість кредитна картка була в неї викрадена.

Натомість, як вбачається із відповіді Металургійного відділення поліції Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області, 11.02.2014 року ОСОБА_3 дійсно зверталась до поліції із заявою про злочин, в якій вказала, що невідома особа на привокзальній площі «Червона», що розташована по вул. Орджонікідзе, 9 в Дзержинському районі м. Кривого Рогу, шляхом обману заволоділа її кредитною карткою та в подальшому викрала з картки гроші в сумі 11400 грн., заява ОСОБА_3 12.02.2014 року була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000390.

Відповідно до постанови Дзержинського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області від 07.11.2014 року кримінальне провадження № 0000390 закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_3 не було надано жодних доказів, як то чеків чи витягів рахунків з ПАТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження того, що в неї були викрадені кошти та вони перебували у її власності.

Таким чином відповідачем по справі не доведено факту викрадення в неї кредитної картки та відповідно не доведено заволодіння її коштами шахрайським способом.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, відповідач неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 30.09.2017 року, становить 117000 грн. та складається з: 13935,68 грн. - заборгованості за кредитом, 103064,32 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, яка згідно доданого до позову розрахунку заборгованості (а.с.6-7), станом на 30.09.2017 року складає 13935,68 грн. та відповідачем не спростовано вказаний розмір заборгованості.

Перевіряючи розрахунок заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості по процентам за користування кредитом має бути зменшений до 14049 грн. 39 коп., з огляду на наступне.

З розрахунку заборгованості (а.с.6-7) який наданий представником позивача станом на 30.09.2017 року, вбачається, що процентна ставка була збільшена з 01 вересня 2014 року з 30 відсотків річних до 34,80 відсотка річних, а з 01 квітня 2015 року з 34,80 відсотка річних до 43,20 відсотків річних.

Умовами і Правилами надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, не передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати тарифи.

Із заяви позичальника, доданої до позову вбачається, що процентна ставка на момент укладення договору була встановлена в розмір 30 % річних.

Згідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 10561 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у даному випадку умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно пункту 2.1.1.5.4 Умов і Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість.

Таким чином, в даному випадку позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і у випадку незгоди із запропонованими змінами зобов'язаний ініціювати розірвання договору.

Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, є нікчемною.

Згідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Суд відхиляє, як доказ, розрахунок заборгованості по відсоткам за договором від 10.06.2010 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем станом на 30.09.2017 року, наданий позивачем. Зокрема, в такому розрахунку застосовані збільшені розміри процентної ставки. Суд вважає таке збільшення розміру процентної ставки протиправним.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 30 відсотків річних як таку, що була встановлена на момент отримання відповідачем кредитної картки та відкриття карткового рахунку.

Згідно доданого до позову розрахунку заборгованості (а.с.6-7) розмір основної заборгованості за кредитом станом на 30.09.2017 року становить 13935,68 грн.

Заборгованість по процентах, до підвищення процентної ставки по їх нарахуванню, станом на 01.09.2014 року, з урахуванням сплачених відповідачем коштів на погашення процентів, становить 3738 грн. 08 коп. (13338,08 грн. (сума нарахованих процентів) - 9600 грн. (сума сплачених відповідачем процентів)) та зменшенню не підлягає, оскільки нарахована в межах відсоткової ставки - 30 % річних

Згідно розрахунку поточна заборгованість за кредитним договором становить 13935,68 грн., таким чином, розмір 30% річних за один день прострочки становить 11 грн. 61 коп. (13935,68*30%:360днів), таким чином загальний розмір заборгованості по процентам за період з 01.09.2014 року по 30.09.2017 року становить 10311 грн. 39 коп. (11,61 грн. * 889 днів прострочки).

Таким чином, згідно розрахунку, проведеного колегією суддів, загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 10.06.2010 року по 30.09.2017 року становить 14049,39 грн. (3738 грн. 08 коп.+ 10311 грн. 39 коп.), та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 10 червня 2010 року станом на 30 вересня 2017 року в сумі 27985,07 грн., з якої: 13935,68 грн. - заборгованості за кредитом, 14049,39 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 1 762 грн. (а.с.1) та за подання апеляційної скарги у розмірі 2643 грн. (а.с.91), а всього 4405 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк", до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 10.06.2012 року в сумі 27985 (двадцять сім тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 07 коп., яка складається з 13935 грн. 68 коп. - заборгованість за кредитом; 14049 грн. 39 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" судовий збір в розмірі 4405 (чотири тисячі чотириста п'ять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: