Головуючий суду 1 інстанції - Пелих О.О.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 431/1160/18
Провадження № 22-ц/810/452/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 09 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Пелиха О.О. в м. Старобільськ Луганської області,

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в обґрунтування якого вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4, яка є донькою відповідача та після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті дружини, яка заповіту не складала.

Позивач зазначив, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини останнім було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з пропуском строку прийняття спадщини. При цьому позивач посилається на те, що він фактично проживав разом з дружиною на час її смерті та вважав, що фактично прийняв спадщину. Крім того, він є інвалідом третьої групи та потребує постійного і тривалого лікування. Вказані обставини у сукупності перешкодили йому своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тривалістю у шість місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 09 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини від спадкоємця ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном у шість місяців з дня набрання рішення суду законної сили.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що посилання позивача на причини, за яких ним було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, на думку суду, не є переконливими і не можуть бути визнані судом поважними, проте відмова у задоволенні вимог позбавить ОСОБА_2 його права на обов'язкову частку в спадщині, яка залишилася після смерті його дружини ОСОБА_4, а тому суд вважав необхідним позов задовольнити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Старобільського районного суду Луганської області від 09 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_3 вказує на те, що судом першої інстанції не в повній мірі з'ясовані обставини щодо наявності спадкової справи після смерті ОСОБА_4, не взято до уваги те, що позивачем не оскаржувалась постанова приватного нотаріуса.

Також, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції зроблено необґрунтований висновок про те, що відмова у задоволенні вимог позбавить ОСОБА_2 його права на обов'язкову частку в спадщині, оскільки обов'язкова частка виділяється у тому разі, якщо порушуються права спадкоємця: він не зазначений у заповіті або йому заповідана частка, що є меншою від обов'язкової.

Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивачу встановлена третя група інвалідності лише 18 березня 2016 року терміном дії до 28 лютого 2018 року.

Додатково відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, які стосуються необхідності врахувати правову позицію Верховного Суду України.

(2) Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачем не оскаржувалась постанова нотаріуса, не має відношення до предмета спору та до встановлення поважності чи неповажності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Також, позивач посилається на те, що в апеляційній скарзі не вказано, які обставини відповідач вважає недоведеними.

Крім того, ОСОБА_2 вказує на те, що оцінка в апеляційній скарзі його пенсійного посвідчення не має значення для вирішення справи, він фактично проживав з дружиною та вважав, що фактично прийняв спадщину.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на причини, за яких ним було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, не є переконливими і не можуть бути визнані судом поважними, проте відмова у задоволенні вимог позбавить ОСОБА_2 його права на обов'язкову частку в спадщині, яка залишилася після смерті його дружини ОСОБА_4, а тому суд вважав необхідним позов задовольнити.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить нормам матеріального права.

Судом встановлено, що27 січня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Постановою від 01 березня 2018 року приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Вербецька Т.М. відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ОСОБА_2 було пропущено строк для прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України.

За життя ОСОБА_4 заповіту не складала.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Як визначено статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина 3 статті 1272 ЦК України).

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі 717/1796/16-ц зазначено, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Проте, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов'язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов'язана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що предметом доказування в даній справі є обставини щодо поважності причини пропуску строку на прийняття спадщини позивачем після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що причини, на які посилається позивач, щодо пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини є неповажними.

Так, в позовній заяві підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач зазначив те, що він фактично проживав разом з дружиною на час її смерті та вважав, що фактично прийняв спадщини, проте згідно норм діючого законодавства документом, що підтверджує проживання разом із спадкодавцем на момент смерті, є однакова реєстрація місця проживання спадкоємця і спадкодавця. Він же зареєстрований за іншою адресою, ніж спадкодавець. Крім того, позивач посилається на те, що він є особою з інвалідністю третьої групи та потребує постійного і тривалого лікування. Вказані обставини у сукупності перешкодили йому своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Посилання позивача на те, що він є інвалідом третьої групи та потребує постійного і тривалого лікування не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства безстроково, помірне обмеження життєдіяльності, протипоказана тяжка фізична праця, психоемоційні навантаження, робота на сонці, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 780014 від 05 березня 2018 року. Згідно копії довідки Старобільської центральної районної лікарні б/н ОСОБА_2 перебуває на обліку у лікаря кардіолога.

При цьому, належних і допустимих доказів про наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б завадили звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по червень 2016 року, як то ускладення хвороби, перебування у цей період на лікуванні тощо, ОСОБА_2 не надав, обставини на які він посилається, такими не є. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, із позовною заявою позивач звернувся у березні 2018 року, тобто через два роки після смерті спадкодавця ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем не зазначені причини, які б були пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини у шестимісячній строк після смерті ОСОБА_4.

Посилання позивача на те, що він проживав разом з дружиною на час її смерті, тому вважав що фактично прийняв спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не є правовою підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Проте, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року).

Отже, обставини на які посилається позивач, а саме постійне проживання разом з дружиною на час її смерті, є підставами для звернення до суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, із наданням належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження цих обставин.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку позивачу для подання заяви про прийняття спадщини, а не визначення позивачу обов'язкової частки у спадщини, тому помилковим є висновок суду у даній справі про те, що відмова у задоволенні вимог позбавить ОСОБА_2 його права на обов'язкову частку в спадщині, яка залишилася після смерті його дружини.

До того ж, право особи на обов'язкову частку у спадщини виникає при наявності заповіту, а в матеріалах справи відсутні докази про складання за життя спадкодавцем ОСОБА_4 заповіту.

Таким чином, відсутні правові підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Твердження відповідача про те, що позивачу ОСОБА_2 інвалідність встановлена в березні 2018 року є помилковими, оскільки із довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААА № 780014 вбачається, що позивач проходив огляд повторно та є інвалідом з дитинства.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід скасувати відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за необґрунтованістю.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 09 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 січня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Є.В.Коротенко

В.М. Луганська