Провадження №2/369/4237/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2019 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Середенко Б.С.

за участі

представника позивача Тітов С.О.

представника відповідача Шепель І.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Співдружність», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Олени Вікторівни, Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача подав заяву про залишення позову ОСОБА_1 без руху, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ЦПК, а саме в частині порушення правил підсудності, незрозумілість, відсутність змісту позовних вимог, відсутність відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання, неподання будь-яких доказів до позовної заяви.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення заяви, вказуючи, що представник відповідача є стягувачем та йому відомо де саме відкрито виконавче провадження.

Суд, вивчивши матеріали справи, доводи заяви, приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Вимоги до позовної заяви встановлені у ст.ст. 174-177 ЦПК України, в тому числі зазначення індексу.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Встановлено, що 05 вересня 2019 року до суду надійшла позовна ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Посилання відповідача на незрозумілість, відсутність змісту позовних вимог, відсутність відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання, неподання будь-яких доказів до позовної заяви, суд не вважає перешкодою для відкриття провадження та розгляду справи, а залишення позову за даних підстав є формальною підставою, яка порушить право особи на доступ до правосуддя. Щодо подання доказів кожна сторона самостійно обирає спосіб захисту свого порушеного права та обсяг доказів, які є необхідними для задоволення позову.

Щодо порушення правил підсудності, то дана підстава не може бути прийнята судом до уваги, оскільки у відповідності до п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Вказуючи на те, що справа не підсудна даному суду представник відповідача не надав суду доказів того, що виконання виконавчого напису проводиться в іншому ВДВС, не повідомив про неможливість подання таких доказів, хоча кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 177-174, Перехідними положеннями ЦПК України, -

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.С. Пінкевич