_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/7803/2012
Провадження № 6/520/35/19
УХВАЛА

10.04.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кириковій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі подання заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю заінтересованих осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Коржова Ю.Е. 14 листопада 2017 року звернулася до Київського районного суду м. Одеси з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника згідно з виконавчим листом 1512/7803/2012 від 24 травня 2017 року, виданого Київським районним судом м. Одеси 24 травня 2017 року, а саме: садового будинку з господарчими спорудами загальною площею 54,1 кв. м, допоміжною площею 83,7 кв. м, який розташований в АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_8 , виданого 5 червня 2008 року Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі під № 41 в книзі 1, реєстраційний номер 23533785 КП «ОРБТІ»; земельної ділянки площею 305 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована в АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелевою Т.В. у реєстрі 2857.

У своїй заяві заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Коржова Ю.Е. посилалася на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року по цивільній справі №520/7803/2012, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2012 року скасовано і ухвалено нове рішення: позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №МL-502/105/2008 від 10.07.2008 року в розмірі 215797 доларів США 62 центи та 6040779 грн. 14 коп., яка складається з: 155406 доларів США 36 центів - заборгованість за кредитом; 60391 долар США 26 центів - відсотки за користування кредитом; 6040779 грн. 14 коп. - пеня за прострочення виконання зобов`язань; на наступні реквізити для перерахування сум грошових вимог за кредитом: п/р НОМЕР_9 в АТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528, . В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна судові витрати у розмірі 3218 грн. Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 3540 грн.

На підставі вищезазначеного рішення апеляційного суду Одеської області від 9 березня 2017 року, Київським районним судом м. Одеси 24 травня 2017 року, виданий виконавчий лист.

25 травня 2017 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Коржовою Ю.Е. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 54024471).

ОСОБА_1 у встановлений термін добровільно рішення суду не виконав, у зв`язку з чим актом опису та арешту майна описано та арештовано майн боржника, а саме на: садовий будинок з господарчими спорудами загальною площею 54,1 кв. м, допоміжною площею 83,7 кв. м, який розташований в АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухому майно НОМЕР_1 , виданого 5 червня 2008 року Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі під № 41 в книзі 1, реєстраційний номер 23533785 КП «ОРБТІ»; та земельну ділянку площею 305 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована в АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелевою Т.В. у реєстрі 2857.

Заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Коржова Ю.Е. у своєму поданні вказує, що боржником - ОСОБА_1 нерухоме майно садовий будинок з господарчими спорудами загальною площею 54,1 кв. м, допоміжною площею 83,7 кв. м, який розташований в АДРЕСА_2 - оформлений належним чином, а земельна ділянка площею 305 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована в АДРЕСА_2 - оформлена не належним чином. Таким чином з посиланням на абз.2 ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та на ст. 377 ЦК України просила подання задовольнити.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 15 листопада 2017 року прийнято вказане подання до розгляду та призначено до судового засідання.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14 грудня 2017 року у задоволенні подання заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, відмовлено.

У вказаній ухвалі суду, суд дійшов висновку, що дана земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а отже подання про звернення стягнення на майнові права на земельну ділянку є передчасним, оскільки останнім не надані докази щодо звернення в суд з поданням про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Також суд зазначав, що з тексту подання та безпосередньо з наданих у судовому засіданні пояснень вбачається, що садовий будинок з господарчими спорудами загальною площею 54,1 кв. м, допоміжною площею 83,7 кв. м, який розташований в АДРЕСА_2 - зареєстрований за ОСОБА_1 належним чином, а тому звернення з поданням про звернення стягнення на дане майно на підставі ст. 377 ЦПК України, не ґрунтується на Законі та є безпідставними.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2018 року апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області - задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 14 грудня 2017 року про відмову у зверненні стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку - скасовано. Справу ухвалено направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів, щодо визнання наведеного іпотечного договору № PML - 502/105/2008 не дійсним. Тому, як зазначено апеляційним судом, є хибним посилання суду першої інстанції на те, що подання заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області - Коржової Ю.Е. про звернення стягнення на земельну ділянку є передчасним, оскільки останньою не надані докази щодо звернення в суд з поданням про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

В постанові апеляційного суду також зазначено, що матеріали справи не містять відомостей про з`ясування питання щодо надання згоди іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права при постановлені оскарженої ухвали є обґрунтованими.

Вказана справа надійшла до Київського районного суду міста Одеси 05 грудня 2018 року та передана головуючому по справі 11 грудня 2018 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.12.2018 року призначено подання заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звернення стягнення на нерухому майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду міста Одеси.

28.02.2019 року судом було ухвалено оголосити перерву в судовому засідання для додаткового сповіщення ОСОБА_2

Представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судовому засідання 10.04.2019 року вказане подання підтримав та просив суд задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні 10.04.2019 року подання також підтримав та просив суд задовольнити.

Представник боржника ОСОБА_1 в судовому засіданні 10.04.2019 року заперечував проти задоволення подання.

Суд зазначає, що у відповідності до частин 10, 11 статті 440 ЦПК України передбачено, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

У той же час, з метою не порушення прав та інтересів заінтересованих осіб по справі, судом здійснювався виклик у судове засідання 10.04.2019 року боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 , однак остання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення державного виконавця та представника стягувача і боржника, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає подання підлягаючим частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 липня 2008 року між ЗАТ „ОТП Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-502/105/2008, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 156500,00 доларів США, а позичальник приймає, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому договорі. Цільове використання кредиту - придбання нерухомого майна. Дата остаточного повернення кредиту 10 липня 2028 року. Для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка визначається як фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток дорівнює 4, 49%, FIDR -процентна ставка по строкових депозитних вкладах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою поцентів після закінчення строку дії депозитного договору.

Відповідно до п. 1.4. частини 2 кредитного договору №ML-502/105/2008 від 10.07.2008року за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити банку проценти, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №ML-502/105/2008 від 10.07.2008року між ЗАТ „ОТП Банк" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №SR-502/105/2008, згідно з яким, поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Відповідно до ч. 2. договору поруки, порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо повернення основної суми кредиту, наданого кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №ML-502/105/2008 від 10.07.2008року, тієї ж дати між ЗАТ „ОТП Банк" та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір,посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В., зареєстрований в реєстрі за №2864, за умовами якого для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов`язань, визначених у статті 2 цього договору, іпотекодавець цим надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, визначене у статті 3 цього договору.

Предметом іпотеки за цим договором є наступне майно:

- земельна ділянка, площею 0,0305 га, в тому числі по угіддях: рілля - 0,0305 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення: для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В., за реєстровим номером №2857, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 10.07.2008 року, реєстраційний № 3011873 ;

- садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами НОМЕР_10, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 137,8 кв.м., який належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В., за реєстровим номером №2850, право власності на який зареєстровано ОСОБА_1 в КП «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» 04.08.2008 року номер запису 414 в книзі 1.

Враховуючи порушення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 строків повернення кредиту, 11.02.2010року та 22.06.2011року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з досудовими вимогами №22-2-2/16948 та №15251 про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-502/105/2008 від 10.07.2008року, в яких повідомило ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про необхідність протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про вимогу від банку сплатити на рахунок банку суму кредиту, суму відсотків за користування кредитом, пеню за порушення строків повергнення кредиту та суму штрафу, а також попередив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що у разі невиконання цієї вимоги у встановлений строк, банк має право стягнути в примусовому порядку, окрім суми заборгованості за кредитним договором, суми всіх збитків завданих банку через неналежне виконання умов договору, а також стягнути витрати за розгляд справи у суді.

Зазначені досудові вимоги були направлені на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..

Відсутність відповіді на надіслані вимоги, а також невиконання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 своїх зобов`язань по вищезазначеним договорам, зумовило звернення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до суду із відповідним позовом (справа №1512/7803/2012).

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 09 березня 2017 року по справі №1512/7803/2012, позов Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.03.2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2012 року - скасовано і ухвалено нове рішення. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-502/105/2008 від 10.07.2008 року в розмірі 215797 доларів США 62 центи та 6040779 грн. 14 коп., яка складається з: 155406 доларів США 36 центів -заборгованість за кредитом; 60391 долар США 26 центів - відсотки за користування кредитом; 6040779 грн. 14 коп. - пеня за прострочення виконання зобов`язань; на наступні реквізити для перерахування сум грошових вимог за кредитом: п/р НОМЕР_9 в АТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528, . В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна судові витрати у розмірі 3218 грн. Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 3540 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили 09.03.2017 року.

24 травня 2017 року Київським районним судом міста Одеси було видано виконавчий лист №1512/7803/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-502/105/2008 від 10.07.2008 року в розмірі 215797 доларів США 62 центи та 6040779 грн. 14 коп., яка складається з: 155406 доларів США 36 центів -заборгованість за кредитом; 60391 долар США 26 центів - відсотки за користування кредитом; 6040779 грн. 14 коп. - пеня за прострочення виконання зобов`язань.

На підставі вказаного виконавчого листа, 25.05.2017 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження ВП №54024471 відносно ОСОБА_1 .

25.05.2017 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП №54024471 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також транспортний засіб марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_5 , марки «Тойота Прадо», реєстраційний номер НОМЕР_6 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

23 червня 2017 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП №54024471 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 . На описане майно накладено арешт та встановлено обмеження в праві користування ним. Призначено відповідальним зберігачем та попереджено про кримінальну відповідальність - ОСОБА_7 .

Під час судового засідання судом було оглянуто оригінали матеріалів виконавчого провадження ВП №54024471 та встановлено, що державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій було реалізовано один з належних боржнику транспортних засобів, стосовно іншого оголошено розшук.

Однак, виручені від продажу транспортного засобу кошти грошові не задовольняють вимоги стягувача в цьому виконавчому провадженні.

Також державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 належить наступне нерухоме майно:

- земельна ділянка, площею 0,0305 га, в тому числі по угіддях: рілля - 0,0305 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення: для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В., за реєстровим номером №2857, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 10.07.2008 року, реєстраційний № 3011873 ;

- садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 загальною площею 137,8 кв.м., який належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В., за реєстровим номером №2850 , право власності на який зареєстровано ОСОБА_1 в КП «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» 04.08.2008 року номер запису 414 в книзі 1.

Також державним виконавцем встановлено, що право власності на вказаний садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами належним чином зареєстровано за ОСОБА_1 , однак право на земельну ділянку не зареєстровано.

23 червня 2017 року стягувач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до державного виконавця з заявою про ініціювання питання про звернення стягнення на майно боржника у порядку встановленому ч.4 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження».

З урахуванням викладеного, оскільки боржником ОСОБА_1 рішення суду не виконується, грошові кошті у боржника в рахунок погашення заборгованості відсутні, належний боржнику транспортний засіб оголошено в розшук, а також інформацією у виконавця про наявне належне боржнику нерухоме майно - земельну ділянку, право власності на яку за боржником не зареєстровано, яка в свою чергу є предметом іпотеки укладеним в забезпечення умов кредитного договору, заборгованість за яким стягується в цьому виконавчому провадженні, приватний виконавець був вимушений звернутись до суду з поданням про звернення стягнення на це майно на підставі ст. 440 ЦПК України та п. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Слід зазначити, що загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон), відповідно до якої звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону, виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Відповідно до ч.ч. 4 та 7 статті 51 Закону реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Нормами статей 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та Законом України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Отже, законодавець в даній нормі чітко визначив умову, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, - це відсутність реєстрації права власності в установленому законом порядку як юридичного факту.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що з 01.01.2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав на нерухоме майно, здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 набув право власності на спірне нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,0305 га, в тому числі по угіддях: рілля - 0,0305 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення: для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , шляхом укладення договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В., за реєстровим номером №2857, разом з тим, не зареєстрував його у встановленому законом порядку, що позбавляє державного виконавця вчиняти дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження», а саме звернути стягнення на спірне нерухоме майно, з урахуванням того, що ця земельна ділянка є предметом іпотеки укладеним в забезпечення умов кредитного договору, заборгованість за яким стягується в цьому виконавчому провадженні, а також оскільки судове рішення боржником не виконане, при цьому державний виконавець, у свою чергу, зобов`язаний вживати всіх можливих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду, суд вважає, що наявні підстави для задоволення подання в цій частині.

Задовольняючи вимоги подання державного виконавця в цій частині, суд зазначає, що як вже було встановлено, вказана земельна ділянка була придбана ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 10 липня 2008 року, за згодою дружини - ОСОБА_2 . Отже, дана земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Одночасно судом враховується висновок апеляційного суду Одеської області викладений в постанові від 25.10.2018 року, яка набрала законної сили та є чинною на цей час, а саме, що матеріали справи не містять доказів, щодо визнання наведеного іпотечного договору № PML - 502/105/2008 не дійсним, тому є хибним посилання суду першої інстанції на те, що подання про звернення стягнення на земельну ділянку є передчасним, оскільки не надані докази щодо звернення в суд з поданням про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Крім того, судом враховується, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

Отже, право стягувача на примусове виконання рішення суду гарантовано Основним Законом, і підлягає захисту судом в загальному порядку.

Разом із тим, відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Суд повторює, що рішення суду гарантовано має бути виконано, але у спосіб, встановлений законом, з дотриманням прав, свобод та інтересів сторін та інших учасників виконавчого провадження.

В силу ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» однією із засад виконавчого провадження є верховенство права.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права.

Положенням ч. 1 ст. 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зі змісту завдань принципу верховенства права відкривається обов`язок державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Гарантією є можливість оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця в порядку, встановленому цим Законом.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд наголошує, що у рішенні від 27 листопада 2008 року у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006).

Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «ОСОБА_7 проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).

У справі Юрій Миколайович Іванов проти України, Європейський суд з прав людини проголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якої зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Суд констатує, що боржник не зареєстрував своє право власності на придбану ним земельну ділянку, не отримав державного акту на право власності на земельну ділянку, і, тим самим вказане істотно ускладнює процедуру виконання остаточного рішення суду, що неминуче призводить до порушень законних очікувань стягувача (позивача).

Таким чином, суд вважає, що державний виконавець обґрунтовано звернувся до суду із даним поданням, оскільки відсутність реєстрації права власності за боржником на майно, що йому належить на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу унеможливлює подальше примусове виконання судового рішення у спосіб та порядку, передбачений законом.

Щодо подання державного виконавця в частині звернення стягнення на нерухоме майно боржника згідно з виконавчим листом 1512/7803/2012 від 24 травня 2017 року, виданого Київським районним судом м. Одеси 24 травня 2017 року, а саме стосовно: садового будинку з господарчими спорудами загальною площею 54,1 кв. м, допоміжною площею 83,7 кв. м, який розташований в Одеській області АДРЕСА_3 , та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_8 , виданого 5 червня 2008 року Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі під № 41 в книзі 1, реєстраційний номер 23533785 КП «ОРБТІ», суд вважає не підлягаючими до задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

В порушення вимог ст. 81 ЦПК України, державним виконавцем не підтверджено жодним доказом, що ОСОБА_1 належить нерухоме майно - садовий будинок з господарчими спорудами, загальною площею 54,1 кв. м, допоміжною площею 83,7 кв. м, який розташований в АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_8 , виданого 5 червня 2008 року Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі під № 41 в книзі 1, реєстраційний номер 23533785 КП «ОРБТІ», а саме не надано на підтвердження цих посилань вказаного правовстановлюючого документу, у зв`язку з чим суд позбавлений пересвідчитись в таких посиланнях.

У той же час, державним виконавцем надано до суду лише копію технічного паспорту від 25.04.2008 року, за реєстраційний номером 1-414, з якого вбачається, що садовий будинок НОМЕР_10, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , виданого 5 червня 2008 року, належить ОСОБА_8 , а ні ОСОБА_1 , як зазначено державним виконавцем.

Крім того, суд зазначає, що технічний паспорт БТІ не є правовстановлюючим документом, не є документом на право власності нерухомого об`єкта, а є документом, який має довідкову інформацію про фактичний стан нерухомості, а саме: про площі, поверховості, дату побудови, капремонту, товщину стін, теххарактерістіках покрівлі та фундаменту, який виготовляється, як на всю будівлю, так і на окремі приміщення.

Судом враховується, що в матеріалах справи, одночасно, наявна інформація, що ОСОБА_1 належить на праві власності - садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 загальною площею 137,8 кв.м., однак на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В., за реєстровим номером №2850.

У той же час, у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд позбавлений виходити за межі заявлених позовних вимог, з врахуванням, що на підставі вказаного договору купівлі-продажу, за ОСОБА_1 право власності на зазначений садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами № 17 /62-с було зареєстровано в КП «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» 04.08.2008 року номер запису 414 в книзі 1, що також особисто визнано державним виконавцем в поданні.

На підставі встановлених обставин, суд вважає, в цій частині подання заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку необґрунтованим, а відтак не підлягаючим задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 440 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд,

УХВАЛИВ:

Подання заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку - задовольнити частково.

Звернути стягнення на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В., за реєстровим номером №2857, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 10.07.2008 року, реєстраційний № 3011873 , яке також є предметом іпотеки за іпотечним договором від 10 липня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В., за реєстровим номером №2864, а саме на земельну ділянку, площею 0,0305 га, в тому числі по угіддях: рілля - 0,0305 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення: для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , право власності на яку не зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у встановленому законом порядку.

У задоволенні решти вимог подання - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий Калініченко Л. В.