Справа № 182/2495/18
Провадження № 2/0182/476/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.01.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Тихомирова І.В.

при секретарі - Рахуба О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі Дніпропетровської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

встановив:

Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

21 травня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було перейменовано в Акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»).

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що відповідно до Анкети-заяви № б/н від 24 грудня 2014 року ОСОБА_4 отримав від ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг ОСОБА_4 зобовязувався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором.

Взяті на себе зобовязання за кредитним договором, відносно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, ОСОБА_4 належним чином не виконував, у звязку з чим у нього склалась заборгованість за кредитом.

19 липня 2016 року ОСОБА_4 помер.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копіями їх паспортів.

13 лютого 2017 року Банком була направлена претензія кредитора до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори.

Згідно відповіді наданої Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою від 15 лютого 2017 року № 355/02-14, відомостей щодо спадкоємців померлого ОСОБА_4 у державній нотаріальній конторі немає.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника ОСОБА_4 перед банком за кредитним договором № б/н від 24 грудня 2014 року становить 5 869,40 грн. та складається з наступного:

-тіло кредиту 3745,51грн.;

-відсотки за користування кредитом 1923,89 грн.;

-пеня 200,00 грн.

Враховуючи те, що у відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, представник позивача просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитом та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.62).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом ознайомлені про розгляд даної справи були повідомлені у відповідності до вимог ч. 6,7 ст. 128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження по справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами були направлені їм за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями (а.с.77,78,80,81).

09 листопада 2018 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності в якій зазначила, що заперечує проти задоволення позову та просить відмовити Банку у повному обсязі (а.с.82).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, відзиву на позов не надав та жодних заяв або клопотань від нього до суду не надходило.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності її учасників.

Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, 24 грудня 2014 року ОСОБА_4 на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н, отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у відповідності до Тарифів банку (а.с.9).

Зазначений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди позичальника ОСОБА_4 на надання йому Банком відповідної платіжної картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов'язання для сторін по справі.

19 липня 2016 року ОСОБА_4 помер (а.с.47).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 05 листопада 2017 року заборгованість позичальника ОСОБА_4 перед банком за кредитним договором № б/н від 24 грудня 2014 року становить 5869,40 грн. (а.с.6-8) та складається з наступного:

-тіло кредиту 3745,51грн.;

-відсотки за користування кредитом 1923,89 грн.;

-пеня 200,00 грн.

У відповідності до вимог ст. 1281 ЦК України, 13 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» була направлена до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори претензія кредитора (а.с.48-50,69).

Також 21 вересня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідачів було направлено лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість за кредитом, яка виникла у ОСОБА_4 за спірним кредитним договором (а.с.52-54).

За правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом статей 1218, 1219 ЦК України зобов'язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов'язано з його особою.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Між тим, позивачем не було надано суду доказів про обсяг спадкового майна, на яке відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_4, повне коло спадкоємців, достовірні докази того, що відповідачі є спадкоємцями померлого за законом (із зазначенням їх черги спадкування) або за заповітом, тощо.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).

Згідно відповіді Першої Нікопольської державної нотаріальної контори від 15 лютого 2017 року вих. № 355/02-14, відомостей щодо спадкоємців померлого ОСОБА_4 у державній нотаріальній конторі немає (а.с.51)

Як вбачається із матеріалів спадкової справи, спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Спадкова справа № 63/2017 до майна померлого 19 липня 2016 року ОСОБА_4 була заведена лише на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.68-71).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідачів суми боргу за кредитним договором, укладеним 24 грудня 2014 року із ОСОБА_4, позивач посилається на те, що відповідачі є спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Водночас належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення факту спільного проживання відповідачів із спадкодавцем, позивачем наведено не було.

Крім того, реєстрація відповідачів та спадкодавця за адресою: АДРЕСА_1 не є безумовним доказом того, що відповідачі проживали разом із ОСОБА_4 та є особами, які відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Таким, чином, посилання позивача на спільність реєстрації місць проживання відповідачів та ОСОБА_4 не є беззаперечним доказом встановлення факту їх постійного проживання та саме по собі не може свідчити про прийняття відповідачами спадщини після смерті ОСОБА_4

Відповідна правова позиція була висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц. а також Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31 травня 2018 року у справі № 661/2808/16-ц.

Крім того, позивачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність у спадкодавця майна, яке підлягає спадкуванню, не встановлено його вартість, адже саме в межах вартості цього майна відповідають спадкоємці за боргами спадкодавця, якщо відмовляться сплатити борг одноразовим платежем, як це передбачено ч.2 ст. 1282 ЦК України.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях та приймаючи до уваги те, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду достовірних, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,89,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.1268-1270,1281,1282,1296,1297 ЦК України, суд

вирішив:

Відмовити Акціонерному товариству ОСОБА_1 «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно підпункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набув чинності 15 грудня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: ОСОБА_5