КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року

м. Київ

справа №355/911/18

провадження № 22-ц/824/1164 /2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Желепи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,

представник позивача ХитроваЛ.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року /суддя Коваленко К.В./

у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором у розмірі 28689,01 грн., яка складається з:

1781,87 грн. - заборгованість за кредитом;

576,88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

24487,93 грн. - заборгованість за пенею;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

1342,33 грн. - штраф (процентна складова). /а.с.4/

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 43-45/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, постановивши нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалася на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема застосовано правову позицію, висловлену Верховним Судом України у справі №6-16цс15, що не має жодного відношення до спору між сторонами, оскільки між сторонами відсутній спір про збільшення позовної давності, про що йдеться у позиції Верховного Суду України. Також зазначала, що законодавством не передбачено обов'язкового підписання всіх зазначених документів, оскільки вони складають єдиний договір до якого відповідач приєднався шляхом підписання типової анкети-заяви. Відповідач був ознайомлений з умовами та тарифами надання банківських послуг, жодних змін до укладеного договору не пропонував, користувався кредитними коштами, про що свідчить розрахунок заборгованості, що у сукупності свідчить про його згоду зі всіма умовами видачі кредиту.

ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, з відзивом на апеляційну скаргу також не звертався, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, яка з'явилась у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 26.01.2011 р. ОСОБА_7 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. /а.с.9/

Відповідно до вказаної Анкети-заяви, ОСОБА_7 видано платіжну картку Кредитка «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом у 2800 грн.

Окрім того, ОСОБА_7 26.01.2011 р. підписано довідку про умови кредитування, в якій визначені умови та платежі за користування кредитними коштами /а.с. 10/.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 21.05.2015 р. за ОСОБА_7 наявна заборгованість за користуванням кредитними коштами по виданій картці, що становить 28 689, 01 грн та складається із заборгованості:

по тілу кредиту 1781, 87 грн;

нарахованим відсоткам 576, 88 грн;

нарахованій пені 24487, 93 грн;

заборгованості по штрафам 1842, 33 грн. /а.с. 7-9/

14.06.2018 р. ПАТ КБ «Приватбанк» змінено найменування на АТ КБ «Приватбанк»

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.1 та 2 ст. 207 ЦК України, про те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також суд першої інстанції керувався правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, аналогічні позиції у постановах від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-757цс15 та у справі № 6-240цс14 про те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника, оскільки не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ПАТ КБ « Приватбанк» не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам'ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про наявність між сторонами договірних відносин про надання банківських послуг. Крім того, позивачем в порушення ст.81 ЦПК України, не надано доказів того, що ОСОБА_8, яка передбачена умовами Заяви ( а.с.9), була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк її дії, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. Окрім того, позивачем не було надано доказів відкриття на ім'я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. Наданий позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 26.01.2011 року суд першої інстанції не взяв до уваги як такий, що не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог та стверджуючи про те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника, суд першої інстанції не у повному обсязі дослідив матеріали справи, у зв'язку з чим дійшов помилкових висновків про відсутність підпису позичальника під Умовами надання споживчого кредиту.

ОСОБА_7 26.01.2011 р. підписано довідку про умови кредитування, в якій визначені умови та платежі за користування кредитними коштами /а.с. 10/, підпис під ними не оспорювався, тому відсутні підстави вважати, що умови кредитування не підписані позичальником.

Окрім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що між сторонами було укладений договір шляхом підписання заяви позичальника, тобто укладено договір приєднання, на умовах, визначених банком, на які погодилась позичальник.

В силу частини 2 статті 634 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона виходячи зі своїх інтересів не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З наведеного вбачається, що у разі якщо умови договору приєднання порушують права особи, яка приєдналась до нього, то вона вправі поставити питання про його зміну або розірвання.

Разом з тим у справі відсутні докази про те, що ОСОБА_7 звертався до банку з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору, більше того, з довідки про заборгованість вбачається, що ОСОБА_7 частково погашав заборгованість /а.с. 5-7/, востаннє ОСОБА_7 внесено 107, 47 грн 10.07.2015 р. на погашення заборгованості, а тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

ОСОБА_7, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «Приватбанк», в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку.

При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними, на якому так наголошував суд першої інстанції, взагалі не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Відповідно до статей 525-527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону або договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

В силу ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наслідки порушення договору позики, які відповідно до ст.1054 ЦК України, застосовуються до відносин за кредитним договором, передбачені ст.1050 ЦК України, згідно якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України) та, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ст.624 ЦК України).

ОСОБА_7 був повідомлений про розгляд справи як в суді першої так і апеляційної інстанції, з клопотаннями про застосування строків позовної давності, та про спростування наданого позивачем розрахунку до суду не звертався.

Суд першої інстанції, постановляючи здійснювати розгляд справи без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами /а.с.38/ вважав достатнім обсяг доказів для прийняття рішення у справі, водночас, розглядаючи справу по суті, констатував недостатність доказів в частині наданих позивачем розрахунків, не навівши достатнього обґрунтування в частині неприйняття розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Таким чином, обґрунтовуючи позицію відмови у задоволенні позову тим, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, по суті є калькуляцією, якою обґрунтовано розмір вимог, та не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій, суд першої інстанції, водночас, не був позбавлений можливості витребування додаткових доказів, оскільки мав сумніви у даних, зазначених у розрахунку та розглядаючи справу у спрощеному провадженні не мав можливості їх перевірити.

Судом апеляційної інстанції приймається розрахунок позивача, за відсутності будь-яких даних, що можуть його спростувати або піддати сумніву.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про стягнення з ОСОБА_7 на користь АТ КБ «Приват банк» заборгованості за користуванням кредитними коштами, що становить 28 689, 01 грн та складається із заборгованості:

по тілу кредиту 1781, 87 грн;

нарахованим відсоткам 576, 88 грн;

нарахованій пені 24487, 93 грн;

заборгованості по штрафам 1842, 33 грн. /а.с. 7-9/

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати, стягненню з ОСОБА_7 на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 1762 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 2643 грн в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко ОлениЛеонідівни на рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року - задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року -скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 /ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1/ на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» /ідентифікаційний код 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д/ заборгованість за користуванням кредитними коштами, що в загальній сумі становить 28 689, 01 /двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят дев'ять гривень одна копійка/ грн та складається із заборгованості:

по тілу кредиту 1 781, 87 /одна тисяча сімсот вісімдесят одна гривня вісімдесят сім копійок/ грн;

нарахованим відсоткам 576, 88 /п'ятсот сімдесят шість гривень вісімдесят вісім копійок/ грн;

нарахованій пені 24 487, 93 / двадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят сім гривень дев'яносто три копійки/ грн;

заборгованості по штрафам 1 842, 33 /одна тисяча вісімсот сорок дві гривні тридцять три копійки/ грн.

Судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_7 /ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1/ на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» /ідентифікаційний код 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д/ 1 762 /одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні/ грн..

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_7 /ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1/ на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» /ідентифікаційний код 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д/ 2 643 /дві тисячі шістсот сорок три гривні/ грн.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: