П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 265/4449/18

Номер провадження 22-ц/804/1083/19

02 квітня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії « Донецька залізниця»

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 січня 2019 року, у складі судді Шиян В.В., повний текст рішення складений 16 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ( з 27.11.2018 року змінена назва на акціонерне товариство «Українська залізниця») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який було уточнено 12 червня 2018 року.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 грудня 2017 року її позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональна філія "Донецька залізниця", про стягнення заробітної плати та моральної шкоди було задоволено частково, стягнено з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 12731,03 грн.; компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 5557,27 грн.; вихідну допомогу у сумі 7029,02 грн., без утримання з вказаних сум при їх виплаті передбачених законом податків і зборів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 37402,80 грн., з утриманням з вказаної суми при її виплаті передбачених законом податків і зборів; моральну шкоду у розмірі 300 грн. Після чого, виконавчий лист було передано до органу державної виконавчої служби. Вказане рішення суду було виконано лише 11 квітня 2018 року. Зазначає, що у зв'язку з тим, що розрахунок було здійснено через значний проміжок часу, то з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за період з 20 грудня 2017 року по 10 квітня 2018 року в сумі 28073,40 грн., де 43,60 гривень - середньогодинна заробітна плата, встановлена рішенням суду від 19 грудня 2017 року; 659 - кількість годин затримки розрахунку при звільненні згідно з її графіком роботи. Посилаючись на діюче законодавство, просила суд стягнути з ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональна філія "Донецька залізниця" на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональна філія "Донецька залізниця" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональна філія "Донецька залізниця" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 грудня 2017 року по 10 квітня 2018 року у розмірі 27306,60 грн. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональна філія "Донецька залізниця" на користь ОСОБА_1 витрати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ПАТ «Українська залізниця» подала апеляційну скаргу та вважає, що судове рішення винесено з порушенням норм процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи. Просить рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Щодо порушень норм процесуального права посилається на вимоги ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст.116,117 КЗпП України та п.п. 3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, згідно яких середній заробіток є санкцією за затримку розрахунку при звільненні і не є складовою заробітної плати, отже за подання позовної заяви з вимогою про стягнення середнього заробітку підлягає стягнення судовий збір. Суд не залишив позовну заяву без руху у зв'язку з відсутністю доказів сплати судового збору та відкрив провадження по справі.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідач фактичний розрахунок з нею здійснив лише 11.04.2018 року, що відповідно до ст. 117 КЗпП України є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. У свою чергу, на виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 травня 2018 року нею був сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн., та суд правомірно ухвалою від 16 червня 2018 року відкрив провадження по справі.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з'явились, клопотань до апеляційного суду не надали, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справі за їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає задоволенню з таких підстав.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 376 ЦПК України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в Регіональній філії « Донецька залізниця» ПАТ "Українська залізниця", та на підставі наказу відповідача від 14.07.2017 року у зв'язку із скороченням штату чисельності працівників з позивачкою з 17.07.2017 року трудові відносини припинено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Судом також встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональна філія "Донецька залізниця" , про стягнення заробітної плати та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 12731 гривню 03 копійки; компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 5557 гривень 27 копійок; вихідну допомогу у сумі 7029 гривень 02 копійки, без утримання з вказаних сум при їх виплаті передбачених законом податків і зборів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 37402,80 гривні, з утриманням з вказаної суми при її виплаті передбачених законом податків і зборів; моральну шкоду у розмірі 300 гривень.( а.с. 9-13)

На підставі вказаного рішення суду, 12 лютого 2018 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя було видано виконавчий лист.

Постановою заступника начальника відділу Лиманського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області від 17 квітня 2018 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа було закінчено у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення суду. ( а.с.34-40)

З виписки банківської картки, складеної через сервіс «Ощад 27/4» та відомостями з реєстру автоматичної системи виконавчих проваджень вбачається, що остаточний розрахунок з ОСОБА_1 було проведено 11 квітня 2018 року. ( а.с.14)

Предметом спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2017 року по 10.04.2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 ,суд першої інстанції виходив з того, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України , тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Колегія судді не у повному обсязі погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі відповідач вважає, що судове рішення винесено з неповним з'ясуванням всіх обставин справи та порушення норм процесуального права.

Щодо порушень норм процесуального права, відповідач вважає, що суд необґрунтовано не залишив позовну заяву позивача без руху у зв'язку з відсутністю доказів сплати судового збору та відкрив провадження по справі, чим порушив ст. 185 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді від 25 травня 2018 року позов ОСОБА_1 був залишений без руху, та позивачці наданий строк для усунення недоліків в частині сплати судового збору та визначення ціни позову.( а.с. 16)

12.06.2018 року позивачем усунуті недоліки позовної заяви , визначена ціна позову у розмірі 28073 гривні 40 копійок, та сплачений судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок. ( а.с. 28,29-31)

Отже, доводи відповідача про порушення судом норм процесуального права, спростовуються матеріалами справи.

Щодо порушення норм матеріального права.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що судове рішення винесено з неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, для задоволення вимог про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні слід встановити, що невиплата заробітної плати відбулася з вини роботодавця.

Як вбачається зі справи, відповідач посилався на об'єктивні причини, за наявності яких товариство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з ОСОБА_1 по заробітній платі і, зокрема, у зв'язку із проведення антитерористичної операції в країні, знаходження виробничої одиниці ПАТ «Українська залізниця» на території, де проводиться антитерористична операція.

Так, статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, відповідачем надано суду Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.( а.с. 53-61)

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Як вбачається із пункту 7 вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.( а.с. 60)

Це свідчить про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов'язків.

Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов'язків передбачених законодавством України про працю, зокрема,: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.( а.с.60 оборот)

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Апеляційний суд приймає, як доказ відсутності вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 17 березня 2014 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає.

В цій частині колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц провадження № 61-36747св18.

Доводи позивача про те, що роботодавець не звільняється від відповідальності, що передбачена ст. 117 КЗпП України, отже, повинен сплатити середній заробіток за увесь час затримки розрахунку при звільненні, у даному випадку, судова колегія відхиляє, оскільки за змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України роботодавець несе відповідальність лише за умови наявності вини власника або уповноваженого ним органу несплати належних до виплати звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Оскільки судом встановлена відсутность вини відповідача у несвоєчасному розрахунку при звільненні позивача, як безумовної складової даної норми закону, відсутні і підстави для застосування до роботодавця мір відповідальності, що передбачені ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до частини 1,4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що судове рішення винесено з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, тобто є необгрунтованим у розумінні ч. 5 ст. 263 ЦПК України та просить скасувати рішення та відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

У свою чергу, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 376 ЦПК України).

За викладених вище обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування судом обставин, враховуючи вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 січня 2019 року та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 січня 2019 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (акціонерного товариства «Українська залізниця») в особі Регіональної філії « Донецька залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 квітня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.