Справа № 445/1898/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/725/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Яремко Е.Р.

З участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 445/1898/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 10 травня 2018 року ухваленого судом у складі судді Сивака В.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Сновицької сільської ради Золочівського району Львівської області, ПП «Геопроект-М» про усунення перешкод у виготовленні технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 10 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Сновицької сільської ради Золочівського району Львівської області, ПП «Геопроект-М» про усунення перешкод у виготовленні технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6

В апеляційній скарзі посилаються на те, що погодження меж земельної ділянки та підписання акту встановлення і узгодження меж суміжними власниками та землекористувачами здійснюється на стадії формування земельної ділянки до її реєстрації в Державному земельному кадастрі. Судом встановлено, що акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не підписано суміжними землекористувачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4, чим створюються їй перешкоди у здійсненні реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі із присвоєнням кадастрового номера та затягується в часі процес приватизації земельної ділянки на приватизацію якої вона має право, якою вона користується, яка відповідає фактичним розмірам. Вважає безпідставним висновок суду, що відсутні підстави для задоволення позову у зв»язку із відсутністю доказів звернення позивача до Сновицької сільської ради про затвердження технічної документації. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначає, що чинне законодавство України не передбачає обов»язку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних ділянок, однак, судом не враховано, що відсутність такої згоди, порушує право особи на приватизацію земельної ділянки та таке право підлягає захисту.Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Відзиви на апеляційну скаргу не подано.

10.01.2019 року позивач надала суду письмові пояснення до апеляційної скарги та зазначила, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. До письмових пояснень надано копію Акту від 27.12.2017 року відповідно до якого за заявою ОСОБА_2 №29 від 26.12.2017 року земельною комісією Сновицької сільської Ради Золочівського району проведено обміри земельної ділянки на місцевості і згідно земельно-кадастрового обліку, картосхеми присадибних і громадських земель 1990 р. розмір земельної ділянки ОСОБА_2 становить 0,16 га. Комісія також встановила, що дерева, які ростуть на цій земельній ділянці належать ОСОБА_2 і вона може здійснити порізку цих дерев згідно ордеру виданого Сновицькою сільською радою. Комісія також вважає, що претензії суміжника земельної ділянки ОСОБА_2, а саме ОСОБА_5 є безпідставні і не мають ніякого правового підґрунтя.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Сновицької сільської ради Золочівського району №325 від 20 жовтня 2015 року вирішено надати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,16 га в АДРЕСА_1 для ведення ОСГ. ОСОБА_2 погодити у встановленому порядку проект землеустрою і подати на затвердження сесії сільської ради.

У 2017 році ФОП ОСОБА_10 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 за вказаною адресою.

Із Акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки для ведення ОСГ ОСОБА_2 вбачається, що такий не підписано суміжними землекористувачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4

У відповіді на звернення ОСОБА_2 від 02.08.2017 року № 0-13-22.28-1064/90-17 головне управління Держгеокадастру у Львівській області повідомило, що при обстеженні

земельної ділянки ОСОБА_2 та земельних ділянок суміжних землекористувачів під час проведення контрольних промірів факту самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_2 не встановлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції зазначив наступні підстави відмови:

-непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації. Чинне законодавство не передбачає обов»язку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок;

-у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до Сновицької сільської ради Золочівського району для погодження технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність, а остання надала йому відмову у цьому;

- позивач просить усунути перешкоди у виготовленні технічної документації із землеустрою без погодження суміжних землекористувачів, що належить до компетенції Сновицької сільської ради, однак у позовній заяві відповідачами зазначено ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тобто суміжних землекористувачів, хоч до них жодних вимог немає.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Аналогічна норма міститься у ч.2 ст.1 Земельного кодексу України (далі ЗК).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗК громадяни набувають право власності на ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно з ч.1 ст. 121 ЗК громадяни мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності.

Підстави набуття права власності на землю визначені у ст..116 ЗК.

За змістом ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Згідно ЗК кадастрові зйомки-це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами є складовою кадастрової зйомки.

Поданий на вирішення суду спір виник при підписанні акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки суміжними власниками та землекористувачами у складі проекту землеустрою як передумови звернення до Державного кадастрового реєстратора для реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Не підписання суміжними землекористувачами акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки створює перешкоди позивачу у здійсненні реєстрації земельної ділянки в ДЗК і зупинило процедуру приватизації.

Однак, непогодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами не є підставою для відмови відповідної місцевої ради у затвердженні технічної документації. Чинним земельним законодавством не передбачено обов»язку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок.

Відтак, позовні вимоги позивача ОСОБА_2 до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод їй із сторони відповідачів є безпідставними.

У матеріалах справи відсутні докази та позивачем підтверджено, що вона не зверталася до Сновицької сільської ради для погодження технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність без погодження суміжних землекористувачів. Сільською радою зазначене питання не розглядалося, відмова не приймалася.

Відтак, відмова суду у задоволенні позовних вимог ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Суд не наділений правом зобов»язувати третю особу, якою є Сновицька сільська рада до вчинення дій.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту. Питання погодження меж земельної ділянки без погодження суміжних землекористувачів входить до компетенції сільської ради.

Відповідно до статті 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк