Провадження №2/447/23/19
Справа №447/2322/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

11.01.2019 року Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Карбовнік І. М.

при секретарі Данилів О.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача ,-

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача та визнання кредитно - заставного договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 25.02.2008 року між Приватбанком та ним було укладено кредитно - заставний договір № LVH9AE00000295, відповідно до якого банк зобов"язується надати позичальнику кредит у розмірі 18376,01 доларів США. Частина кредиту у розмірі 16164,02 доларів США надається з метою придбання позичальником автомобіля, а інша частина кредиту, яка становить в сумі 2211,99 доларів США передбачалася на : частина кредиту в розмірі 1881.95 дол. США надається з метою оплати перших страхових платежів за Договором Страхування на перший рік дії кредиту; частина кредиту в розмірі 6,76 дол. США надається з метою оплати коштів за реєстрацію предмета Застави в Державному реєстрі; частина кредиту в розмірі 323,28 дол. США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту сплачується в момент видачі Кредиту. Дата погашення - не пізніше 22.03.2013 року. Процентна ставка - 10,56 % річних.

Предметом застави за цим Договором є автомобіль, ВМW730. Рік випуску 1999 № НОМЕР_1 власником (або співвласником) якого є позичальник, що підтверджується свідоцтвом реєстрації транспортного засобу № ВСС 614808 від 23.02.2008 року. На дату підписання договору вартість предмету застави становить 116150,00 грн. (23000 дол. США).

Жодного посилання у договорі щодо укладення між громадянином ОСОБА_1 саме з юридичною особою немає, оскільки вказано лише слово Приватбанк без зазначення організаційно-правової форми, але знову ж таки в преамбулі вказано чітко посилання на п17.17 вищевказаного договору, де стороною по договору є Західне ГРУ ЛМВ «Гуцульське».

Крім цього, викликає сумнів і легітимність підпису в даному Кредитно-заставному договорі, уповноваженої особи, оскільки немає зазначення даних нотаріуса чи організації, який видав та посвідчив довіреність, а також без зазначення реєстрового номеру. Також не було дотримано норм укладення Договору застави так, як Банком було об'єднано два договори в один, чим навмисно заплутали його як споживача послуг і договір застави не був належним чином нотаріально засвідчений.

На момент укладення кредитного договору 25.02.2008 року офіційний курс НБУ становив 5,05 грн. за 1 долар США. Станом на день звернення до суду відбулося подорожчання долара до гривні відбулося в п"ять разів. Це є суттєвим фактором для виконання зобов'язань по валютних кредитних договорах, так як при таких значних коливаннях курсу валют всі фінансові ризики лягли лише на Позичальника, що і змушує останнього переглядати умови Кредитного договору, а істотні умови кредитного визнавати несправедливими.

На сьогоднішній день по даному кредиту Позивачем сплачено значні кошти, що перевищують суму отриманого кредиту. Попри це, сам автомобіль, який був зазначений як предмет застави додатково на вимогу банку до сплаченої вже суми також: повернутий банку для забезпечення вимог-вартість якого оцінена сторонами в 116150грн. (23000дол. США), яка також: перевищує на 1/3 суми отриманого кредиту. Автомобіль реалізувався банком без належного повідомпення про результат продажу (ЗВІТУ), Позивач розцінив (прийняв) дії банку, що відбулася припинення зобовязання достроковим-цілковитим виконаням, станом на 13.10.2010р.

Як виявилося , відповідач з самого початку та в процесі виконання кредитного договору, продовжував зневажати права споживача (клієнта) викривленими (неналежними) банківськими послугами, порушуючи положення ст.ст. 10, 11, 15, 18, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживача»

По-перше, пунктом 3.1 Кредитного договору визначене право, банку в односторонньому порядку відмовитись від видачі кредиту і розірвати договір в односторонньому порядку. Таке право Відповідач заніс виключно для своєї сторони жодним чином не відповідає принципам справедливості та добросовісності.

По-друге, пунктами 16.9, 16.10, 17.1.7 Кредитного договору передбачена численна сплата необгрунтованих винагород Відповідачу, зокрема:

- у п. 16.9 Кредитного договору передбачена сплата винагороди за, нібито, додатковий моніторинг Відповідачем погашення кредиту по транзитному рахунку. Позивач має сплатити винагороду, що дорівнює залишку коштів між сплаченими Позивачем на день проведення моніторингу коштами і нарахованими Відповідачем на останній день сплати;

у п. 16.10 Кредитного договору передбачена сплата винагороди за передачу Відповідачем Позивачу предмета застави. Позивач сплачує Відповідачу винагороду, яка розраховується: 36,00 грн. X кількість днів знаходження предмету застави у володінні відповідача.

Така сплата винагород є необгрунтованою та такою, що додатково унеможливлює позивача виконати свій кредитний обов'язок перед відповідачем, тобто вказані умови Кредитного договору не відповідають положенням ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції станом на момент надання банківської послуги).

Отже, пункти 3.1, пункт 6.3.1, підпункти б., в., г. пункту 17.1.3, підпункти а., в., г. пункту 17.1.8. Кредитно- заставного договору зумовлюють їхню недійсність.

Також діючим українським законодавством не передбачена оплата процентів по кредиту в валюті без наявності індивідуальної ліцензії НБУ. Натомість відповідач притаїв, що на час укладання кредитно-заставного договору(видачі кредиту) банк не був уповноваженим на здійснення валютних операцій представив суду (спр.№447/2517/15) неналежний доказ банківську ліцензію №22 від 05.10.11р. без зазначеного дозволу на валютні операції..

Отже, оспорюваний кредитний договір відповідно до ст. ст. 203, 215, 227 ЦК Україні є дійсним. Зважаючи на те, що кредитний договір був укладений із порушеннями та не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України, «Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а відтак згідно ч. 1 ст. 203,215.227 ЦК України, є всі підстави визнати судом укладений кредитний договір від 25.02.2008 р. недійсним, та застосувати наслідки недійсного правочину .

Представник позивача ОСОБА_2 в судовму засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні позовній заяві та просив таку задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та з підстав вказаних у поданому до суду запереченні просив в позові відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 25.02.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (після зміни найменування - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ІЛТі9АЕ00000295 відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 18376,01 доларів США на термін до 22.02.2013 року.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.І ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, сплата яких передбачена ст. 1048 ЦК України.

Статтями 1047-149, 1055, 1056-1 ЦК України передбачено обов'язкову письмову форму договору, право кредитора на отримання процентів та обов'язок боржника повернути позику в строк та сплативши проценти.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст. 628 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 406206 стверджується, що право юридичної особи зареєстровано за ЗАТ КБ "ПриватБанк" із кодом . Після зміни найменування на ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809 право юридичної особи і надалі зареєстровано за тим же кодом .

Із пункту 17.17 договору вбачається, що стороною кредитного договору зазначено ПриватБанк із кодом ЄДРПОУ юридичної особи: 14360570, адресою реєстрації юридичної особи: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 та додатково вказано назву та місцезнаходження територіально відокремленого підрозділу вчинення правочину.

Покликанням сторони позивача щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору застави в порядку ст. 13 Закону України "Про заставу" слід надати критичної оцінки, оскільки норма права зазначена в позовній заяві в редакції Закону станом на 27.07.2010 року, коли оспорюваний договір датований 25.02.2008 року.

Станом на дату укладення договору, як Закон України "Про заставу" визначала обов'язковість нотаріального посвідчення договорів застави виключно щодо нерухомого майна та космічних об'єктів до яких предмет застави легковий автомобіль на належить.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Таким чином, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ окреслено, що коливання курсу іноземної валюти/валютні ризики стосуються саме обох сторін правочину, відтак Банк-кредитор будучи стороною цього ж правочину (відповідно до Постанови Національного банку України № 496 від 12.11.2003 року не будучи суб'єктом, що встановлює курс іноземної валюти) не може порушити права другої сторони правочину за загальновідомої обставини - динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації в ту чи іншу сторону.

Згідно абз. З ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Дана норма права введена в дію на підставі закону № 3759-VI від 22.09.2011 року, відтак, тільки кредитні договори укладені після цієї дати підлягають визнанню недійсними з підстави валютних коливань/ризиків та не має зворотньої дії в часі щодо правовідносин, котрі передували прийняттю Закону.

Згідно п. 20 Постанови Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Жодної з чотирьох обов'язкових складових стороною позивача не те що не доведено, навіть не наведено обґрунтованих обставин, пов'язаних з такими.

Вказане приводить до висновку про те, що кредитно-заставний договір № LVH9AE00000295 від 25.02.2008 року укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним, всі умови, які необхідно було узгодити сторони обумовили в договорі, а тому позовні вимоги про визнання кредитно - заставного договору недійсним є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача - відмовити.

Апеляційну скарга на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.01.2019 року

Суддя Карбовнік І. М.