Справа № 428/8808/18
Провадження №2/428/1490/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5 обласного центру зайнятості про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на професійну правничу допомогу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сєвєродонецький міський центр зайнятості,

встановив:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з цивільним позовом до ОСОБА_5 обласного центру зайнятості про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на професійну правничу допомогу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сєвєродонецький міський центр зайнятості, мотивуючи вимоги тим, що з 02.02.1998р. позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Сєвєродонецьким міським центром зайнятості. Наказом ОСОБА_5 обласного центру зайнятості №254-к від 25.06.2018р. позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Сєвєродонецького міського центру зайнятості у звязку зі скороченням штатів згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач ОСОБА_1 вважає, що її звільнення здійснено з порушенням чинного законодавства про працю і є незаконним, оскільки роботодавцем не було враховано великий досвід позивача ОСОБА_1 та її високий рівень кваліфікації, внаслідок чого всупереч вимогам КЗпП України позивачу ОСОБА_1 не була надана перевага в залишенні на роботі поряд з іншими працівниками, які мають нижчий рівень кваліфікації, продуктивності праці та досвід роботи. Про вакантні посади протягом двох місяців після попередження і до дня звільнення позивач ОСОБА_1 не була повідомлена. До того ж в період з 10.05.2018р. по 01.06.2018р. до штату було прийнято нового працівника, хоча ОСОБА_1 мала відповідну освіту та досвід роботи за спеціальністю бухгалтера, однак ОСОБА_1 також не було запропоновано таку посаду. Тому, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і просить суд поновити ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Сєвєродонецького міського центру зайнятості; стягнути з ЛОЦЗ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.06.2018р. по день ухвалення судового рішення; стягнути з ЛОЦЗ на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн..

17.08.2018р. до суду надійшли пояснення щодо позову третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сєвєродонецького міського центру зайнятості, які мотивовані тим, що звільнення позивача ОСОБА_1 було здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства.

20.08.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_5 обласного центру зайнятості, який мотивовано тим, що ЛОЦЗ при вивільненні позивача ОСОБА_1 додержано норми законодавства, в тому числі порядок вивільнення та вжито всі можливі заходи для її працевлаштування. До того, представник позивача безпідставно просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000грн., не надаючи розрахунок, передбачений ч.1 ст.134 ЦПК України. Тому, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у вступному слові пояснила, що з 02.02.1998р. вона працювала у Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості, з 2017р. обіймала посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями. Претензій щодо роботи відносно неї не було. 23.04.2018р. її було попереджено про можливе вивільнення шляхом надання повідомлення водієм директора підприємства, в якому вона розписалась. Однак, їй не пропонували жодних інших посад. В період з 10.05.2018р. по 01.06.2018р. вона перебувала у відпустці, після виходу з якої їй стало відомо, що до центру зайнятості прийняли нового бухгалтера, однак їй не було запропоновано цю посаду. У письмовому порядку їй не пропонували посади. 04.06.2018р. їй не пропонували посаду бухгалтера, а лише усно спитали чи могла б вона працювати на такій посаді. Письмової пропозиції посади бухгалтера вона не бачила. Більше пояснити стосовно подій 04.06.2018р. вона не може, інших доказів не має. 08.06.2018р. її усно повідомили про наявність посади провідного спеціаліста у ОСОБА_5 міському центрі зайнятості. При цьому, на співбесіді директор ОСОБА_5 міського центру зайнятості попередила її про те, що її все одно звільнять. Тобто, дійсно 08.06.2018р. їй пропонували посаду провідного спеціаліста у ОСОБА_5 міському центрі зайнятості, однак не надали час для прийняття рішення. З причини нервування вона захворіла та перебувала на лікарняному до 23.06.2018р.. Звільнили її наказом від 25.06.2018р., здійснивши виплати по 23.06.2018р., хоча 25.06.2018р. вона перебувала на роботі. На навчання з підвищення кваліфікації її не пускали через її вік.

Представник позивача ОСОБА_2 у вступному слові пояснив, що звільнення позивача ОСОБА_1 здійснено з порушенням процедури. Хоча її за два місяці попередили про можливе вивільнення, однак роботодавцем не було запропоновано іншої роботи, не було враховано переважне право на залишення на роботі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, надала пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що наказом від 17.04.2018р. 1 посада штатної чисельності працівників підлягала виведенню саме у відділі, в якому працювала позивач ОСОБА_1. 23.04.2018р. її було письмово повідомлено про можливе вивільнення. Того ж дня, комісія визначила, що саме ОСОБА_1 є кандидатом на звільнення з огляду на критерії: навантаження, освіта, підвищення кваліфікації. При цьому, вища освіта була у всіх працівників відділу. Станом на 01.06.2018р. існувало дві посади бухгалтера. На одну посаду бухгалтера було переведено ОСОБА_6, при цьому таке переміщення було здійснено на посаду нижчого рівня, а іншу посаду бухгалтера 04.06.2018р., після виходу ОСОБА_1 з відпустки, було запропоновано позивачу, яка від неї відмовилась. 08.06.2018р. ОСОБА_1 також було письмово повідомлено про наявність посади провідного спеціаліста у ОСОБА_5 міському центрі зайнятості, від якої вона також відмовилась, шляхом відмови від підписання повідомлення. Щодо підвищення кваліфікації варто зазначити, що усі працівники повідомляються про графік підвищення кваліфікації та записуються на навчання у бажаний період, ОСОБА_1 не було зазначене зроблено. Крім того, безпосередній керівник ОСОБА_1 не надав позитивного відгуку щодо її роботи для засідання комісії при визначенні кандидата на звільнення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Сєвєродонецького міського центру зайнятості у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серія БТ-І №3778039, заповненої 31.08.1981р. на імя ОСОБА_7, 24.11.1958р.н., 25.06.2018р. звільнена ОСОБА_5 обласним центром зайнятості у звязку зі скороченням штатів згідно з п.1 ст.40 КЗпП України (наказ №245-к від 25.06.2018р.). Відповідно до копії Наказу заступника директора ОСОБА_5 обласного центру зайнятості №245-к від 25.06.2018р., звільнено ОСОБА_1 25.06.2018р. з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Сєвєродонецького міського центру зайнятості у звязку зі скороченням штатів, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до копії довідки Сєвєродонецького міського центру зайнятості №13/05-1841 від 25.06.2018р., при звільненні ОСОБА_1 згідно наказу №245-К від 25.06.2018р. були нараховані виплати у розмірі 14623,49грн.. Відповідно до копії диплому серія ЖВ №979348, виданого 24.06.1981р. Донецьким державним університетом, ОСОБА_1 у 1976р. вступила до Донецького державного університету і в 1981р. закінчила повний курс за спеціальністю «Економічна кібернетика», присвоєно кваліфікацію Економіст-математик. Відповідно до копії свідоцтва, виданого 28.06.1991р. ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію бухгалтера виробничого обєднання. Відповідно до копії свідоцтва про підвищення кваліфікації серія СПК АЕ №051076, виданого ТОВ «Інститут підвищення кваліфікації, перепідготовки і підготовки кадрів», ОСОБА_1 навчалася в Інституті підвищення кваліфікації, перепідготовки і підготовки кадрів з 09.09.2002р. по 18.09.2002р. за спеціальністю «Основи компютерної грамотності». Відповідно до копії свідоцтва про підвищення кваліфікації 12СПК №562025, виданого 19.09.2008р. Інститутом підготовки кадрів державної служби зайнятості України, реєстраційний №916, ОСОБА_1 з 05.11 по 09.11.2007р. та з 08.09 по 19.09.2008р. підвищувала кваліфікацію.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії витягу з наказу ОСОБА_5 обласного центру зайнятості від 17.04.2018р. №23 «Про введення в дію штатних розписів міських та районних центрів зайнятості Луганської області», виведено зі штатних розписів міських та районних центрів зайнятості Луганської області на 2018р. 10,5 одиниць та введено 9,5 одиниць., структура та штатні розписи міських та районних центрів зайнятості вводяться в дію з 23.04.2018р.. Відповідно до копії протоколу №2 від 23.04.2018р. засідання комісії щодо визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення при змінах в організації виробництва і праці Сєвєродонецького міського центру зайнятості, вирішено подати кандидатуру ОСОБА_1, як претендента на звільнення у звязку зі скороченням штату на розгляд комісії ОСОБА_5 обласного центру зайнятості. Відповідно до копії повідомлення директора ОСОБА_5 обласного центру зайнятості, 23.04.2018р. провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Сєвєродонецького міського центру зайнятості ОСОБА_1 попереджено про можливе звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці згідно п.1 ст.40 КЗпП України, з яким 23.04.2018р. ОСОБА_1 особисто ознайомлена. Відповідно до копії повідомлення директора ОСОБА_5 обласного центру зайнятості, 04.06.2018р. о 10-00год. в присутності ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 від підпису та одержання повідомлення щодо пропозиції вільної посади провідного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку Сєвєродонецького міського центру зайнятості ОСОБА_1 відмовилась. Відповідно до копії повідомлення директора ОСОБА_5 обласного центру зайнятості, 08.06.2018р. о 09-30год. в присутності ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 від підпису та одержання повідомлення щодо пропозиції вільної посади провідного фахівця з профорієнтації відділу надання соціальних послуг ОСОБА_5 міського центру зайнятості ОСОБА_1 відмовилась.

Відповідно до копії наказу директора ОСОБА_5 обласного центру зайнятості №202-В від 25.04.2018р., ОСОБА_1 надано додаткову оплачувану відпустку за ненормований робочий день тривалістю 1 календарний день на 10.05.2018р.. Відповідно до копії наказу директора ОСОБА_5 обласного центру зайнятості №203-В від 26.04.2018р., ОСОБА_1 надано відпустку загальною тривалістю 18 календарних днів з 14.05.2018р. по 01.06.2018р.. Відповідно до копії наказу директора ОСОБА_5 обласного центру зайнятості №153-к від 04.05.2018р., ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати за сімейними обставинами тривалістю 1 календарний день на 11.05.2018р.. Відповідно до копії первинного листка непрацездатності серія АДП №994481, виданого 08.06.2018р. Комунальною установою «Сєвєродонецький центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_1 звільнена від роботи з 08.06.2018р. по 11.06.2018р., продовжує хворіти (видано новий листок непрацездатності №021717). Відповідно до копії продовження листка непрацездатності серія АДП №021717, виданого 12.06.2018р. Комунальною установою «Сєвєродонецький центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_1 звільнена від роботи з 12.06.2018р. по 23.06.2018р., стати до роботи 24.06.2018р..

Таким чином, судом було встановлено, а сторонами не оспорюється, що наказом від 17.04.2018р. №23 «Про введення в дію штатних розписів міських та районних центрів зайнятості Луганської області» зі штатного розпису Сєвєродонецького міського центру зайнятості виведено 10,5 одиниць та введено 9,5 одиниць, в результаті чого скороченню підлягала одна посада провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями, яку обіймала з 04.07.2017р.. 23.04.2018р. ОСОБА_1 була письмово повідомлена про можливе вивільнення у звязку зі змінами в організації виробництва згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Спірним у зазначеній справі являється дотримання процедури розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з дотриманням усіх гарантій трудових прав працівника.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають зясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Вищезазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у Постанові Верховного Суду України у справі №6-1264цс17 від 09.08.2017р..

Отже, судом встановлено, що 23.04.2018р. ОСОБА_1 була письмово повідомлена про можливе вивільнення у звязку зі змінами в організації виробництва. З матеріалів справи та пояснень представника відповідача ОСОБА_3 було встановлено, що 04.06.2018р. о 10-00год. та 08.06.2018р. о 09-30год. роботодавцем було письмово запропоновано ОСОБА_1 вакантні посади, а саме вільна посада провідного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку Сєвєродонецького міського центру зайнятості та вільна посада провідного фахівця з профорієнтації відділу надання соціальних послуг ОСОБА_5 міського центру зайнятості, від підпису та одержання зазначених повідомлень про наявність вільних посад позивач ОСОБА_1 відмовилась, що оформлено належним чином (а.с. 90-91). При цьому, суд не може прийняти до уваги посилання позивача ОСОБА_1 на те, що їй не було запропоновано жодної посади, оскільки зазначене суперечить зібраним доказам по справі, інших доказів на підтвердження своєї позиції позивачем ОСОБА_1 не було надано суду.

Також суд не може прийняти до уваги посилання позивача ОСОБА_1 на те, що в період її перебування у відпустці було прийнято нового працівника на посаду бухгалтера, а їй не запропоновано таку посаду, оскільки судом встановлено, що 23.04.2018р. начальнику відділу бухгалтерського обліку - заступнику головного бухгалтера ОСОБА_6, посада якої виводиться відповідно до наказу ЛОЦЗ від 17.04.2018р. №23, запропоновано вільну посаду провідного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку Сєвєродонецького міського центру зайнятості, від якої ОСОБА_6 відмовилась 15.05.2018р. (а.с.92). У період з 14.05.2018р. по 01.06.2018р. позивач ОСОБА_1 перебувала у відпустці (а.с.94-96). 04.06.2018р. вакантна посада провідного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку Сєвєродонецького міського центру зайнятості, яка станом на 04.06.2018р. існувала у кількості дві одиниці згідно пояснень представника відповідача ОСОБА_3, була запропонована як позивачу ОСОБА_1, яка відмовилась від отримання її письмової пропозиції, так і ОСОБА_6, яка у свою чергу погодилась на зайняття вільної посади (а.с.93). З огляду на зазначене, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_12 було запропоновано вільну посаду, яка відповідає її кваліфікації згідно наявних матеріалів справи, при цьому на таку ж саму посаду було переміщено працівника, посада якого також підлягала вивільненню, а не було прийнято нового працівника, як зазначає позивач ОСОБА_1.

Стосовно посилання позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 щодо не врахування роботодавцем досвіду, кваліфікації та продуктивності праці позивача, суд зазначає, що з матеріалів справи та пояснень представника відповідача ОСОБА_3 судом встановлено, що 23.04.2018р. проводилось засідання комісії щодо визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення при змінах в організації виробництва і праці Сєвєродонецького міського центру зайнятості, оформлене протоколом №2 (а.с.79-82), якою встановлено, що зі штатного розпису Сєвєродонецького міського центру зайнятості із відділу взаємодії з роботодавцями виводиться 3 штатні одиниці провідних фахівців з питань зайнятості, де одна з них підпадає під скорочення. Зазначену посаду обіймають 7 осіб, у тому числі ОСОБА_1, щодо яких здійснено порівняльний аналіз показників продуктивності праці, кваліфікації спеціалістів (а.с.83-85). Таким чином, роботодавцем було враховано, як досвід роботи позивача ОСОБА_1, так і кваліфікацію, продуктивність праці у порівнянні з іншими спеціалістами відділу. З наявних матеріалів справи суд не вбачає наявності підстав для застосування переважного права на залишення на роботі позивача ОСОБА_1, а інших доказів позивачем ОСОБА_1 не було надано до суду.

Суд зауважує, що підприємством було дотримано усіх вимог щодо процедури звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України. Та обставина, що ОСОБА_1 не було звільнено після спливу двохмісячного строку повідомлення про наступне вивільнення не є порушенням, оскільки конкретного строку для звільнення працівника за вищевказаною нормою чинним трудовим законодавством не передбачено. Вирішальним в даному випадку є та обставина, що строк попередження про наступне вивільнення позивача, 23.04.2018р., і її наступне фактичне звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України 25.04.2018р. (перший робочий день після знаходження позивача у стані непрацездатності) не був меншим двох місяців, тому ця обставина не призвела до порушення трудових прав працівника. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що розрахунок з позивачем ОСОБА_1 здійснено по 23.06.2018р., а не по 25.04.2018р. день фактичного звільнення позивача ОСОБА_1. Суд не може прийняти до уваги посилання представника ОСОБА_3 на те, що саме з 23.06.2018р. посада позивача ОСОБА_1 була скорочена, оскільки чинним законодавством України не передбачено чіткого двомісячного строку скорочення посади після повідомлення про вивільнення. З огляду на зазначене, з позивачем ОСОБА_1 не було проведено повного розрахунку в день звільнення. Оскільки суд відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а позивачем ОСОБА_1 не було заявлено позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, то суд вважає за необхідне розяснити позивачу ОСОБА_1 її право на звернення до суду з зазначеними позовними вимогами в порядку встановленому чинним законодавством України.

Отже, суд прийшов до висновку, що обставини, викладені ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 в обґрунтування позову не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому позовна заява ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5 обласного центру зайнятості про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на професійну правничу допомогу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сєвєродонецький міський центр зайнятості, не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позов було залишено без задоволення, позивач ОСОБА_1В, звільнена від сплати судового збору у відповідності до вимог чинного законодавства України, доказів понесення відповідачами витрат, повязаних з розглядом справи суду не надано, у звязку із чим судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні. Тому суд приходить до висновку про необхідність віднесення сплати судового збору (компенсування) у розмірі 704,80грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, до яких відповідно до п.1 ч.3 ст.133, 137 ЦПК України належать витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Тому, суд вважає за необхідне, понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн., які визначені без дотримання вимог ч.3 ст.137 ЦПК України, залишити за позивачем ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (24.11.1958р.н., і.н. НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. кв. 38, паспорт громадянина України серія ЕМ №761416) до ОСОБА_5 обласного центру зайнятості (, місце знаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, буд. 20в) про поновлення на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Сєвєродонецького міського центру зайнятості; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.06.2018р. по день ухвалення судового рішення; стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сєвєродонецький міський центр зайнятості.

Віднести сплату судового збору (компенсувати) у розмірі 704,80грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І. О. Юзефович