КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року

м. Київ

справа №753/21632/18

провадження № 22-ц/824/1512/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддів Музичко С.Г., Рубан С.М.
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: відповідач ОСОБА_5,

представник відповідача ОСОБА_6,

представник третьої особи ОСОБА_7,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року /суддя Коренюк А.М./

у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про відібрання дитини від батька та повернення дитини за попереднім місцем проживання, визначеним рішенням суду, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з вимогами про відібрання дитини від батька та повернення дитини за попереднім місцем проживання, визначеним рішенням суду.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено, відібрано від ОСОБА_5, малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, й повернуто його за попереднім місцем проживання, визначеним рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року, матері - ОСОБА_8 /а.с. 121-125/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, він звертався до Служби у справах дітей для надання висновку про обстеження його житлово-побутових умов та проведення профілактичної роботи щодо недопущення ОСОБА_8 протиправних дій по відношенню до малолітньої дитини. ОСОБА_8 проігноровано працівників Служби у зв'язку з чим є неможливим проведення перевірок. Тобто, остання ухиляється від співпраці з відповідними службами. Водночас, суд першої інстанції керувався виключно поверховими поясненнями представника Служби, ухвалив рішення за відсутності висновку органу опіки та піклування, не взявши також до уваги, зокрема і позицію прокуратури. Також відповідно до ст. 154 СК України, батьки мають право захищати інтереси своїх дітей без спеціальних на те повноважень. Водночас, судом першої інстанції не враховано положення ч. 2 ст. 162 СК України про те, що дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я, або повернення суперечить інтересам дитини. Не взято до уваги судом першої інстанції і те, що Бородянським ВП ГУ НП в Київській області вирішується питання про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за вчинення насилля відносно малолітньої дитини.

Представник ОСОБА_8 - ОСОБА_10 звернулася з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Зазначала про те, що ОСОБА_5 протиправно, самовільно змінено місце проживання їх спільної з ОСОБА_8 дитини, яке вже визначено рішенням суду разом з матір'ю. Наголошувала на тому, що участь прокурора, про яку заявлене клопотання апелянтом, не передбачена законом. Практика Верховного Суду, на яку посилається апелянт, стосується визначення місця проживання дитини та не підлягає застосуванню до даних правовідносин. Зазначала, що ОСОБА_8 було надано докази щодо належного виконання нею батьківських прав і обов'язків, а саме рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2017 р., яким визначено місце проживання малолітнього, висновок Шевченківської РДА від 10.04.2018 р., характеристика на дитину від 18.09.2018 р. та ОСОБА_8. Рішення судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване, в найкращих інтересах дитини, водночас, станом на час розгляду справи в апеляційній інстанції, відповідач продовжує протиправно утримувати у себе дитину, при цьому не надаючи жодного доказу щодо протиправної поведінки ОСОБА_8 або її чоловіка ОСОБА_9 по відношенню до дитини. Окрім того, вказувала і на докази, долучені до апеляційної скарги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції - відповідь Шевченківської ССД від 05.12.2018 р., і не можуть розглядатись судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_8 та її представник жодного разу в судові засідання не з'являлись, звертаючись до суду з клопотаннями про відкладення судового розгляду. Востаннє, ОСОБА_8 подано заяву про висловлення недовіри складу суду з проханням прийняти рішення у справі, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника третьої особи, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог на підставі наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 грудня 2003 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року розірвано /а.с. 14/.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.13/.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року, визначено місце проживання з позивачкою - як матір'ю /а.с.15-20/.

10.04.2018 р. органом опіки та піклування Шевченківської РДА за наслідками розгляду питання про визначення графіку зустрічей, в межах розгляду справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, графік побачень не встановлено, оскільки сторони не можуть дійти компромісу, рекомендовано налагодити контакт у спілкуванні дитини з батьком. /а.с.25/

19.10.2018 р. ОСОБА_8 передано дитину ОСОБА_5 для тимчасового перебування по 02.11.2018 р., станом на 29.10.2018 р. батько дитину не повернув. /а.с.28/

02.11.2018 р. ОСОБА_5 написано зобов'язання в органи поліції щодо повернення дитини за місцем проживання матері, однак, сина не повернуто.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 1 ст. 162 СК України про те, що якщо один з батьків, без згоди другого з батьків, з якими на підставі рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Суд першої інстанції ухвалив рішення ґрунтуючись на тому, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року, визначено місце проживання дитини з матір'ю, про наявність якого батько дитини обізнаний, відповідач протиправно вчинив дії щодо відібрання дитини у матері, самочинно змінивши його місце проживання, не вжив заходів по поверненню дитини за попереднім місцем проживання, дійшовши до переконання, що залишення дитини за місцем проживання матері не створюватиме жодної реальної небезпеки для життя та здоров'я дитини, й обставини не змінилися так, що повернення суперечитиме інтересам дитини. Посилання відповідача на те, що в родині позивача вчиняється психологічне та фізичне насилля щодо дитини, суд першої інстанції вважав не підтвердженим жодними доказами, розцінив їх як такі, що не заслуговують на увагу та мають ознаки припущення.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 162 ЦПК України, дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Досліджуючи обставини щодо того, що повернення дитини за місцем проживання матері не створюватиме жодної реальної небезпеки для життя та здоров'я дитини, й обставини не змінилися так, що повернення суперечитиме інтересам дитини, суд першої інстанції не у повній мірі дослідив обставини справи.

Судом першої інстанції не надано жодної оцінки висновку кандидата психологічних наук Л.М. Гридковець щодо перебігу психологічної роботи з дитиною ОСОБА_11 /а.с. 80/

Зазначений висновок надавався ОСОБА_5 в суді першої інстанції саме на підтвердження обставин спільного проживання дитини з новим чоловіком ОСОБА_8 - ОСОБА_9. Так, психологом було виявлено, що ОСОБА_11 сприймає комунікацію з ним, в першу чергу в якості психологічного насильства, дитина дуже болісно переживає з ним сварки та його нецензурну лайку. Хлопчик зазначає, що в моменти емоційного вибуху мамин новий чоловік неодноразово запускав в нього предмети, як правило домашні капці, давав підзатильні щолбани. Дитина гостро переживає несправедливість у відношенні до нього з боку вітчима. Невербальні реакції дитини свідчать про наявність психологічної травми. У зв'язку з активізацію психологічної травми у дитини на етапі з'ясування її подробиць, з огляду на психологічний стрес хлопчика, не відбулося занурення в травму для з'ясування її деталей. Малолітній ОСОБА_11 розумів значення вчинених відносно нього дій, але не маючі підтримки від мами і почуття захищеності від неї, не міг чинити опір. Проте він розповів про ситуацію в сім'ї своєму батькові ОСОБА_5 Скоріше за все, мама хлопчика і його вітчим не розглядали власні дії з позиції насильства, а виносили свої дії в ранг «виховного процесу». ОСОБА_11 має добре ставлення до людей, тому не схильний розповідати про негативні вчинки людей. Лише через проективні методики вдалося допомогти дитині розказати про переживання ним психологічного і фізичного насильства, при тому, що міра останнього не була до кінця з'ясованою. Віковий розвиток малолітнього ОСОБА_11 відповідає його віковим нормам. Проте у дитини немає відчуття безпеки і захищеності, спостерігається острах, що його можуть забрати від батька і тому навіть на батька накладається образ невпевненості. Власний образ хлопчик асоціює з коричневим кольором, що свідчить про дискомфорт дитини, про відсутність безпеки, про втрату надії на розв'язання конфліктної ситуації. Сірий колір свідчить про втому від ситуації, яка склалася. Малолітній ОСОБА_11 здатен правильно сприймати обставини вчинення насильства. Він може давати показання згідно зі своїми віковими можливостями.

Таким чином, психолог стверджував, що дитина пережила психотравматичний досвід в сімейній системі «мама-новий чоловік мами» і потребує психологічної реабілітації. Рекомендоване проживання з батьком, як стабілізуючим фактором для психіки дитини, робота з дитячим психологом.

Зазначеному висновку, в сукупності з іншими дослідженими обставинами справи, судом першої інстанції оцінки надано не було, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо повернення дитини за визначеним рішенням суду місцем проживання.

Окрім того, не надано оцінки судом першої інстанції і заяві ОСОБА_5 до правоохоронних органів щодо вчинення насильства відносно його сина від 03.11.2018 р., які зареєстровані Шевченківським управлінням поліції ГУНП у м. Києві за №95413. /а.с. 79/

Саме під час перевірки зазначеної заяви було надано висновок кандидата психологічних наук Л.М. Гридковець, описаний вище, водночас результати розгляду заяви судом першої інстанції не встановлювались, суд першої інстанції обмежився відсутністю доказів, розцінивши твердження відповідача про вчинення насильства відносного його дитини, як такі, що не заслуговують на увагу та мають ознаки припущення.

За змістом ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, відхиляючи доводи відповідача, як такі, що мають ознаки припущень, та не надаючи оцінки висновку психолога, не встановлюючи результатів перевірки за заявою ОСОБА_5 щодо вчинення відносно його сина насильства з боку ОСОБА_9, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про задоволення позову, оперуючи лише тим, що місце проживання дитини вже визначено рішенням суду, та не досліджуючи обставини всебічно у контексті створення небезпеки у разі залишення дитини за визначеним місцем проживання та зміни обставин, в яких повернення дитини буде суперечити її інтересам.

Окрім того, сторонам наголошується на тому, що відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Колегією суддів додатково наголошується на тому, що судом першої інстанції не встановлено результатів перевірки за заявою ОСОБА_5 щодо вчинення відносно його сина насильства з боку ОСОБА_9, тобто жодним чином не надано оцінки саме тим доказам, які подавались до суду першої інстанції, на обґрунтування відзиву відповідача.

Таким чином, колегія суддів не приймає жодних нових доказів, які долучаються учасниками процесу в ході розгляду апеляційної скарги та не надає їм оцінку, оскільки причин, що об'єктивно не залежали від волі сторін, для подання нових доказів до суду апеляційної інстанції, не вказано, у зв'язку з чим відсутні підстави для прийняття нових доказів, на які апелянт та позивач у відзиві та клопотаннях до суду посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати, а саме з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір за розгляду справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1060, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року - скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 /АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2/ на користь ОСОБА_5 /АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1/ 1 060, 00 грн /одна тисяча шістдесят гривень/ судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: