Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 369/11526/16-ц

провадження № 61-44511св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють у своїх інтересах та як правонаступники ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Києво-Святошинському районі Київської області,

представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 серпня 2018 року у складі судді Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_7, про визнання договору дарування житлового будинку і свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсними, скасування рішення міської ради та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер їх батько - ОСОБА_8, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку по АДРЕСА_1. В установлений законом строк вони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Однак, при перевірці відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вони дізналися, що власниками вказаного житлового будинку є ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у рівних частинах на підставі договору дарування від 31 березня 2012 року, який було укладено між ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_4, ОСОБА_5 з другої сторони.

Вважали, що вказаний договір дарування підлягає визнанню недійсним на підставі статті 225 ЦК України, оскільки в момент його укладення їх батько не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати, так як тривалий час знаходився на лікуванні в психіатричній лікарні, йому була встановлена І група інвалідності. З урахуванням вказаного вважали, що наявні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться спірний житловий будинок, виданого ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на підставі рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 червня 2014 року № 47/2183.

На підставі вказаного, ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просили суд визнати недійсними договір дарування житлового будинку від 31 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, і свідоцтво про право власності на земельну ділянку, видане ОСОБА_4 і ОСОБА_5 27 серпня 2014 року; скасувати рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 червня 2014 року № 47/2183; визнати за ними право власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

АДРЕСА_2 року ОСОБА_3 помер.

Ухвалою Києво-Святошинського району Київської області від 07 червня 2018 року до участі у справі в якості правонаступників ОСОБА_3 залучено його спадкоємців за законом: ОСОБА_1 і ОСОБА_2

У травні 2018 року ОСОБА_1 іОСОБА_2 подали позовну заяву у новій редакції, в якій, окрім раніше пред'явлених вимог, додатково просили суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_8, посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори 19 жовтня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-648, та у порядку спадкування за законом визнати за ними право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 по 1/9 частині цього будинку за кожним.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Києво-Святошинського району Київської області від 22 серпня 2018 року у складі судді Ковальчук Л. М. у прийнятті позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють у своїх інтересах та як правонаступники ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_7, про визнання заповіту, договору дарування житлового будинку і свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсними, скасування рішення міської ради та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що подана позивачами уточнена позовна заява, яка надійшла до суду 04 травня 2018 року, крім вимог, вказаних у позовній заяві, поданій у грудні 2016 року, містить вимоги про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_8, і визнання у порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на спірний житловий будинок по 1/9 частині за кожним. Ця позовна заява, подана у травні 2018 року, з урахування частини другої статті 49 ЦПК України не передбачає зміни обсягу пред'явлених матеріально-правових вимог, тому не може вважатись позовною заявою про збільшення позовних вимог, що є підставою для її повернення.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського району Київської області від 22 серпня 2018 року повернуто заявникам.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивне тим, що згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України. Ухвала про відмову у прийнятті по суті уточненої позовної заяви до цього переліку не відноситься, що є підставою для повернення апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просять ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють у своїх інтересах та як правонаступники ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_7, про визнання недійсними договору дарування житлового будинку і свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування рішення міської ради та визнання права власності на спадкове майно призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно повернув їх апеляційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського району Київської області від 22 серпня 2018 року, оскільки не встановив обставин постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. Так, судом першої інстанції фактично було повернуто їх позовну заяву у новій редакції, а не відмовлено у її прийнятті.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

На підставі вказаного, апеляційний суд безпідставно вважав, що ухвала суду про відмову у прийнятті позовної заяви, а фактично про повернення позовної заяви, не переглядається в апеляційному порядку та помилково повернув апеляційну скаргу.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права.

Так, апеляційний суд обґрунтовано повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського району Київської області від 22 серпня 2018 року, оскільки ухвала суду першої інстанції про відмову у прийняття позовної заяви згідно з статтею 353 ЦПК України не підлягає апеляційному перегляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Ухвалою Києво-Святошинського району Київської області від 22 серпня 2018 року відмовлено у прийнятті позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють у своїх інтересах та як правонаступники ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадаструу Києво-Святошинському районі Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_7, про визнання заповіту, договору дарування житлового будинку і свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсними, скасування рішення міської ради та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Не погоджуючись з ухвалою Києво-Святошинського району Київської області від 22 серпня 2018 року, ОСОБА_1і ОСОБА_2 оскаржили це судове рішення в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 повернуто заявникам.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Також у низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Апеляційний суд зазначеного не врахував та дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2, оскільки не перевірив, чи передбачена процесуальним законодавством можливість суду відмовити у прийнятті позовної заяви з підстав, зазначених в ухвалі суду першої інстанції, та чи не є ця ухвала за своїм змістом ухвалою про повернення заяви позивачам.

Не з'ясування судом вказаних обставин та формальне зазначення про те, що місцевий суд відмовив у прийнятті позовної заяви, хоча норми ЦПК України такої дії не передбачають, свідчить про обмеження реалізації права заявників на апеляційне оскарження судового рішення.

У частині шостій статті 411 ЦПК України визначено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 серпня 2018 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк