КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року

м. Київ

справа № 759/14150/18

провадження № 22-ц/824/1059/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участі секретаря судового засідання - Булах А.А.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

зацікавлена особа - Брусилівська селищна рада

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року у складі судді Петренко Н.О.

у справі за заявоюОСОБА_1, зацікавлена особа: Брусилівська селищна рада про встановлення факту постійного проживання , -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини. Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,24 га в с. Покришів Брусилівського району Житомирської області. Відповідно до заповіту від 19.11.1998р. єдиним спадкоємцем спадкового майна є ОСОБА_1. Приватний нотаріус Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з розбіжностями її місця реєстрації та місця реєстрації спадкодавця, а тому вона вважається такою, що не прийняла спадщину.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 09.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на те, що рішення суд ухвалив з порушенням норм матеріального та процесуального права, не надавши належної правової оцінки доказам та фактичним обставинам справи.

Вказує, що суд не надав належної оцінки письмовим доказам, які свідчили про її спільне постійне проживання з батьком за адресою проживання заявниці до сметрі батька, а місце проживання батька - с. Покришів Брусилівського району вказано лише на підставі свідоцтва про смерть, оскільки у даному населеному пункті її батько був похований, але не проживав.

Зацікавленою особою відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судовому засіданні заявник підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що факту постійного проживання заявниці зі своїм батьком не встановлено, оскільки ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, а спадкодавець помер у с. Покришів Брусилівського району, де його було поховано та видано свідоцтво про смерть.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Покришів Брусилівського району Житомирської області, місцем реєстрації смерті є Виконком Покришівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, актовий запис № 5.

11.11.1998 року ОСОБА_2 склав заповіт на випадок своєї смерті, згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_1, яка проживає в АДРЕСА_1.

Постановою від 28.04.2017 року приватний нотаріус Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Отрищенко О.І. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_1 пропущено строки прийняття спадщини.

Згідно акту від 12.06.2018 року була проведена перевірка факту проживання батька заявниці ОСОБА_2 в квартирі ОСОБА_1 в АДРЕСА_1, який проживав за вказаною адресою до дня смерті. Сусіди факт проживання ОСОБА_2 до дня смерті підтвердили.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд дійшов вірного висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки встановити достовірно факт спільного проживання заявника зі спадкодавцем не виявляється можливим у зв'язку з тим, що постійне місце проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1, а спадкодавець помер у с. Покришів Брусилівського району, де його і було поховано та видано свідоцтво про смерть актовий запис № 5.

Отже, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, встановивши, що заявником не було доведено постійного проживання заявниці з її батьком, що є процесуальним обов'язком, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви.

Зазначені доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Брусилівська селищна рада про встановлення факту постійного проживання - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 січня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай