Постанова

Іменем України

25 березня 2019 року

м. Київ

справа № 334/5464/14-ц

провадження № 61-3481 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д.Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8;

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9;

третя особа - відділ громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського району у м. Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Мусієнко Н. М. від 03 лютого 2015 року та постанову Запорізького апеляційного суду у складі колегії суддів: Гончар М. С., Крилової О. В., Кухаря С. В., від 16 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - відділ громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського району у м. Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Позовна заява мотивована тим, що за результатами проведених прилюдних торгів з реалізації іпотечного майна 15 травня 2014 року він набув право власності на квартиру АДРЕСА_1. Відповідачі, які були колишніми власниками цієї квартири, зареєстровані та проживають у ній, проте звільнити її у добровільному порядку не бажають. У зв'язку з цим він позбавлений можливості реалізувати у повній мірі своє право власності.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд: визнати ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1; усунути йому перешкоди у користуванні зазначеної квартири шляхом виселення відповідачів із неї та зняття їх з реєстраційного обліку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з цієї квартири зі зняттям їх з реєстраційного обліку у Ленінському районному відділі у м. Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із преюдиційності обставин, встановлених рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2014 року, про правомірність набуття позивачем права власності на спірну квартиру на прилюдних торгах та небажанні колишніх власників цієї квартири, якими є відповідачі, звільнити квартиру у добровільному порядку. А тому порушене право власності позивача підлягає захисту шляхом вселення відповідачів зі спірної квартири зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням районного суду, ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року у цій справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - відділ громадянства міграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського району у м. Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд вищевказаного рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року за нововиявленими обставинами, в якій просив скасувати зазначене рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року - без змін.

Заява про перегляд рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами мотивована тим, що постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у цивільній справі № 334/8968/14-ц, провадження № 61-6299св18, касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до приватного підприємства «Нива-В. Ш.», ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів нерухомого майна недійсними, визнання протоколу проведення прилюдних торгів недійсним, визнання акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки недійсним, визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна недійсним відмовлено. Саме вищезазначене скасоване рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року, у справі № 334/8968/14-ц, було підставою для ухвалення судового рішення апеляційного суду у цій справі, що переглядається.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2019 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - про перегляд рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року за нововиявленими обставинами задоволено. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року - без змін.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 -про перегляд рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами та скасовуючи це рішення, апеляційний суд виходив із положень пункту 3 частину другої статті 423 ЦПК України, якими передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Встановивши, що судові рішення, які були підставою для ухвалення рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року, постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року скасовані, а строк, передбачений пунктом 2 частиною другою статті 423 ЦПК України, станом на час розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами не сплив, апеляційний суд скасував рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року.

Залишаючи рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року без змін, апеляційний суд виходив із того, що порушене право позивача як нового власника спірної квартири підлягає захисту, оскільки відповідачі, яких право власності на квартиру припинено у зв'язку із зверненням стягнення на іпотечне майно за зобов'язанням власників шляхом продажу на прилюдних торгах, продовжують проживати у квартирі та у добровільному порядку її не звільняють, чим здійснюють перешкоди новому власнику реалізовувати своє право власності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду від 16 січня 2019 року було ухвалене неправомочним складом суду, оскільки було порушено положення статті 37 ЦПК України щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді справи.

Крім того, ухвалюючи судове рішення про усунення перешкод новому власнику у користуванні квартирою шляхом виселення колишніх власників, відповідачів, із жилого приміщення, суди не врахували правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, провадження № 14-317цс18, згідно з якої неволодіючий власник нерухомого майна, яке було придбане на прилюдних торгах з реалізації іпотечного майна, несе певні обмеження щодо користування своєю власністю, оскільки, набуваючи право власності на житлове приміщення, мав би бути обізнаний про обтяження у вигляді наявності осіб, які зареєстровані і проживають у цьому приміщенні. Тобто новий власник повинен був усвідомлювати певні ризики, пов'язані з придбанням такої нерухомості.

ОСОБА_4 придбав спірну квартиру на прилюдних торгах, при підготовці до яких його б мали проінформувати про певні обтяження спірної квартири у вигляді проживання у ній відповідачів.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Пунктом 2 частини другої статті 424 ЦПК України передбачено, що з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстав, визначених пунктами 2-3 частини другої та частиною третьою статті 423 цього Кодексу, - не пізніше десяти років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Встановивши, що судові рішення, які були підставою для ухвалення рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року, постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року скасовані, а строк, передбачений пунктом 2 частиною другою статті 423 ЦПК України, станом на час розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами не сплив, апеляційний суд дійшов до правильного висновку про скасування рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2016 року.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення (пункт 2 частина третя статті 429 ЦПК України).

Скасовуючи рішення апеляційного суду за результатами розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами та ухвалюючи нове судове рішення, яким залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року, апеляційний суд виходив із того, що порушене право позивача як нового власника спірної квартири підлягає захисту, оскільки відповідачі, право власності яких на квартиру припинено у зв'язку зі зверненням стягнення на іпотечне майно за зобов'язанням власників шляхом продажу на прилюдних торгах, продовжують проживати у квартирі та у добровільному порядку її не звільняють.

Колегія суддів погоджується із такими висновками судів, оскільки порушене право нового власника підлягає захисту шляхом виселення колишнього власника та членів його сім'ї, який, передавши майно в іпотеку, не міг не усвідомлювати того, що предмет іпотеки може бути відчужений, тобто він зобов'язаний був передбачати, що може втратити власність у випадку невиконання чи неналежного виконання взятого на себе основного зобов'язання.

ОСОБА_6, передаючи квартиру в іпотеку, придбану за кредитні кошти, знав та повинен був знати про те, що у разі невиконання кредитного зобов'язання і реалізації іпотекодержателем цього майна він втратить статус власника та буде зобов'язаний виселитися з квартири відповідно до положень статті 40 Закону України «Про іпотеку».

У свою чергу ОСОБА_4, який придбав спірну квартиру на прилюдних торгах, не може реалізувати свою правомочність власника, оскільки квартира фактично обтяжена правом на проживання у ній колишнього власника та членів його сім'ї. Отже, порушується справедливий баланс інтересів сторін у справі, оскільки новий власник несе «індивідуальний і надмірний тягар», який полягає у тому, що він не може в повній мірі використовувати свою власність через ускладнену процедуру виселення з іпотечного майна колишнього власника квартири, придбаного за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла.

Доводи касаційної скарги про те, що оскаржувана постанова Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2019 року була винесена неправомочним складом суду не заслуговують на увагу, оскільки положення статті 37 ЦПК України щодо недопустимості повторної участі судді у розгляді справи не порушено. Суддя Кухарь С. В. у складі колегії суддів апеляційного суду брав участь у розгляді справи за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а не у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Тобто розгляд справи відбувався в межах одного апеляційного перегляду судового рішення, а не після скасування судом вищої інстанції судового рішення апеляційного суду.

Посилання касаційної скарги на неврахування судами правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, провадження № 14-317цс18, безпідставні, так як у ній встановлені інші обставини справи, а саме те, що спірне нерухоме майно, яке передано в іпотеку, було придбано не за рахунок кредитних коштів. У справі, яка переглядається, судами встановлено, що ОСОБА_6, який є колишнім власником спірної квартири, придбав її за кредитні кошти, повернення яких було забезпечено іпотекою цієї квартири.

Інших доводів касаційна скарга не містить.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2015 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк