Справа № 346/2757/17
Провадження № 2/346/53/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд ОСОБА_1 - Франківської області

у складі:головуючого судді Беркещук Б.Б.

з участю секретаря Матушевської Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломия Івано-Франківської області справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що 10 липня 1996 року зареєструвала шлюб з відповідачем, якого рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10 березня 2016 року розірвано. В шлюбі народилось двоє дітей : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначає, що під час перебування в шлюбі з відповідачем, за спільні кошти придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Молодіжна, 28 в с. Турка, Коломийського району.

Вказує, що при оформленні договору купівлі-продажу будинку у нотаріуса давала згоду на купівлю її чоловіком, ОСОБА_3 даного будинку за грошові кошти, набуті під час перебування у шлюбі.

Вважає, що оскільки житловий будинок придбаний в шлюбі, то дане майно згідно ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, тому просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку.

У судове засідання позивач та її представник не з"явились, представник позивача подала заяву про розгляд справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовільнити.

Відповідач та його представник в судове засідання також не з"явились, представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує.

Врахувавши заяви представників сторін, з'ясувавши обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, суд вважає позовні вимоги підлягаючими до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Зі змісту ст. 81 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування лежить не на суду, а на сторонах.

Судом встановлено, що 10 липня 1996 року сторони зареєстрували шлюб у Моївській сільській раді Чернівецького району Вінницької області (а.с. 35).

У шлюбі народилось двоє дітей : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10 березня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.6).

Із договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 15 серпня 2013 року державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 1232 вбачається, що ОСОБА_1 продав, а Гордіян відповідач ОСОБА_7 купив житловий будинок № 28 по вул. Молодіжній в с. Турка, Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.25-26).

Позивач ОСОБА_2, як дружина відповідача ОСОБА_3, надала згоду своєму чоловікові на купівлю вказаного житлового будинку, що стверджується її заявою, посвідченою 15 серпня 2013 року державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованою в реєстрі за № 1231 (а.с.28). Умовами заяви передбачено, що гроші, котрі витрачені на придбання будинку є спільною сумісною власністю подружжя та майно, придбане за них, також є об»єктом права спільної сумісної власності як таке, що набувається ними за час шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зіст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, житловий будинок, який є предметом спору, був придбаний у період шлюбу спільними зусиллями і працею та за спільні кошти сторін у справі, а тому дане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 21 березня 2018 року в справі № 559/848/15-ц за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

Із висновку про вартість майна, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Віконт-консалтинаг» 20 липня 2013 року, який не оспорювався сторонами, дійсна ринкова вартість спірного житлового будинку становить 52282,00 грн. (а.с.41)

Виходячи з того, що спірний житловий будинок придбаний подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і частки співвласників є рівними, то суд вважає за можливе визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна, та позов задовільнити.

На підставі наведеного та ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст.368, 392 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 247 ч.2, 268, 273, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити.

Провести поділ майна подружжя та визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Молодіжна, 28 в с. Турка, Коломийського району Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім'я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_2, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1.

ОСОБА_3, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5.

Суддя Беркещук Б. Б.