Єдиний унікальний №408/8976/18-ц
Провадження №2-о/408/150/19

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

с. Біловодськ 16 січня 2019 року

Біловодський районний суд Луганської області в складі:

головуючого: судді Рукаса М.С.,

за участю:

секретаря Мірошнік Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Біловодського районного суду Луганської області, заяву представника заявника ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, який має юридичне значення, а саме факт реєстрації шлюбу між громадянином України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянкою України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який укладено 04.03.2006 у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ровеньківського міського управління юстиції в Луганській області, актовий запис № 73.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 04.03.2006 року ОСОБА_2 і ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_3) А.І., уклали шлюб у м. Ровеньки Луганської області у Відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ровеньківського міського управління юстиції в Луганській області, що на даний час є тимчасово окупованою територією. У звязку із початок проведення антитерористичної операції та вимушеним тимчасовим переїздом на інше місце поживання подружжям був втрачений оригінал свідоцтва про шлюб.

Представник заявника ОСОБА_1 та заявник ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися. В заяві адресованій суду просять справу розглянути за її відсутності. Заяву підтримують в повному обсязі, просять суд її задовольнити.

Заінтересовані особи ОСОБА_4 та Антрацитівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у судове засідання не зявились. В заяві адресованій суду просять розглянути справу в їхню відсутність. Заперечень до заяви не мають.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання - ч. 1 ст. 316 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про реєстрацію шлюбу.

Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно копії сторінки паспорту №10 серії ЕК 719514 виданого Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області 04.02.1998 року на ім`я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено, що 04.03.2006 Відділом реєстрації актів громадського стану міста Ровеньки Луганської області зареєстровано шлюб з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис 73 (а.с.5).

Згідно копії повторного свідоцтва про шлюб встановлено (мовою оригіналу) 04 марта 2006 года гражданин Украины ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уклав шлюб (мовою оригіналу) с гражданкой Украины ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, актовая запить 73, місто реєстрації шлюбу (мовою оригіналу) Отдел регистрации актов гражданского состояния регистрационной службы Ровеньковского городского управления юстиции в Лугаской области. Прізвища подружжя після укладення шлюбу (мовою оригіналу) ОСОБА_5 (а.с.8).

За вказаних обставин, суд вважає, що заява ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню, та вважає за можливе встановити факт реєстрації шлюбу між громадянином України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_7 та громадянкою України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_7, який укладено 04 березня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ровеньківського міського управління юстиції в Луганській області, актовий запис № 73.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 17 Закону України « Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та ст. ст. 3, 8, 11, 14, 60, 212-215, 223, 234, 256, 257, 257-1, 259, 294, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву представника заявника ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт реєстрації шлюбу між громадянином України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_7 та громадянкою України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_7, який укладено 04 березня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ровеньківського міського управління юстиції в Луганській області, актовий запис № 73.

Прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу зазначити ОСОБА_2, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу зазначити ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення проголошено 22 січня 2019 року.

Головуючий:

суддя М.С. Рукас