КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4238/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Арапіної Н.Є.,-

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року названий позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 04 червня 2010 року станом на 29 серпня 2018 року в розмірі 12 114 грн 23 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 10 977 грн 08 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 84 грн 09 коп., фіксованої частини штрафу у розмірі 500 грн 00 коп. та процентної складової штрафу у розмірі 553 грн 06 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши його в частині відмови у стягненні заборгованості з частини процентів та штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» вимоги апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника банку, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позичальником належним чином не виконані умови кредитного договору, внаслідок чого з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту. Оскільки банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами договору про зміну умов кредитування, з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом до часу, коли відсоткова ставка була неправомірно збільшена банком, та штрафи. Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд виходив із їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені не оскаржується.

З матеріалів справи вбачається, що 04 червня 2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримала кредит у розмірі 2 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості.

Згідно п. 2.1.1.2. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову.

Відповідач належним чином не виконала умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 29 серпня 2018 року складає 29 370 грн 03 коп., з яких:

- 10 977 грн 08 коп. - тіло кредиту;

- 7 768 грн 39 коп. - відсотки за користування кредитом;

- 8 749 грн 80 коп. - пеня;

- 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина);

- 1 374 грн 76 коп. - штраф (процентна складова).

З наданогобанком розрахунку заборгованості вбачаються періоди заборгованості та нарахувані проценти за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

На підтвердження позовних вимог банком надано заяву № б/н від 04 червня 2010 року про відкриття рахунку та надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

За умовами п.п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, банк наділений правом змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту ( кредитного ліміту), зобов'язний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, в тому числі у виписці по картрахунку згідно 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо на протязі 7 днів банк не отримав повідомлення позичальника про незгоду зі змінами, то рахується, що клієнт приймає нові умови.

Як убачається з розрахунку заборгованості позивач здійснював нарахування відсотків за кредитним договором у різний період часу застосовуючи різну процентну ставку, в тому числі і підвищену проценту ставку на прострочену заборгованість.

За правилами ч. 2, ч. 3 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення відповідача про зміну процентної ставки банком не надано.

З урахуванням вищенаведеного, висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у період до збільшення розміру процентної ставки є правильним.

Суд першої інстанції також обґрунтовано зменшив розмір процентної складової штрафу, оскільки загальний розмір заборгованості був зменшений.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту, відповідач не звертався до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував робити зняття та погашення коштів, а отже відповідач прийняв нові Тарифи та погодився з їх зміною, колегія суддів не приймає, оскільки доказів про повідомлення відповідача щодо збільшення відсоткової ставки за кредит, банк не надав.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 21 грудня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 09 квітня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г.Музичко