Справа №464/765/19
пр № 4-с/464/10/19
УХВАЛА

29 березня 2019 року Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар судового засідання Кравс С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2,

встановив:

Стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою, в якій просив визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 55146761 про стягнення на його користь з ТОВ «Автомобілі України» заборгованості по невиплаченій заробітній платі, компенсації втрати частини заробітку та середній заробіток за час затримки розрахунку по поверненню виконавчого листа №464/1958/17 стягувачу неправомірними; визнати бездіяльність державного виконавця; зобовязати державного виконавця повторно прийняти до виконання виконавчий лист №464/1958/17 та провести виконання судових рішень шляхом арешту корпоративних прав. В обґрунтування скарги покликався на те, що 15.08.2017 Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист №464/1958/17 про стягнення з ТОВ «Сіті ОСОБА_3» на його користь 23 053 грн. 21 коп. заборгованості із невиплаченої заробітної плати за період з червня 2013 року до грудня 2013 року, 117 564 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На виконання вказаного виконавчого листа 14.11.2017 Сихівським відділом ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження №55146761, проте в цей же день прийнято постанову про передачу виконавчого проваджена в Солом'янський РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві. 16.04.2018 матеріали виконавчого провадження №55146761 передано до відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у м. Києві для організації подальшого виконання. 23.04.2018 виконавче провадження по ТОВ «Сіті ОСОБА_3» прийняв до виконання державний виконавець Гаврилів А.В. У зв'язку із зміною назви підприємства-боржника 01.09.2017 з ТОВ «Сіті ОСОБА_3» на ТОВ «Автомобілі України» державним виконавцем Гаврилівим А.В. 10.05.2018 прийнято постанову про зміну назви боржника з ТОВ «Сіті ОСОБА_3» на ТОВ «Автомобілі України». 07.12.2018 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яку отримано 04.02.2019, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Вважає, що державний виконавець не доклав зусиль та не вжив всіх заходів для виконання судового рішення. Так, зокрема, 08.11.2018 у відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві подано колективне звернення з вимогою накласти арешт на корпоративні права ТОВ «Автомобілі України», проте відповіді не отримано, натомість закрито виконавче провадження. А тому, вважає що дії державного виконавця є неправомірними, оскільки виконавець не вжив всіх заходів для виконання судових рішень у виконавчому провадженні.

Стягувач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою, в якій скаргу підтримав, просив розгляд такої здійснювати за його відсутності.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 на розгляд скарги не зявився, належним чином неодноразово повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Зокрема, скаргу прийнято до провадження ухвалою від 14.02.2019, розгляд призначено у межах строку, передбаченого ЦПК України, на 25.02.2019, та суб'єкту оскарження запропоновано надати суду письмові заперечення чи пояснення, докази або посилання на докази, якими обґрунтовуються заперечення. Крім цього, ухвалою від 14.02.2019 витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження. 25 лютого 2019 року, у зв'язку з зайнятістю судді у розгляді кримінального провадження, розгляд скарги призначено на 14.03.2019, проте у призначену дату та час учасники розгляду не з'явилися, матеріали виконавчого провадження, витребувані ухвалою від 14.02.2019, яка отримана державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТЮ у м. Києві 18.02.2019 (а.с. 19), повторно не надано. 14.03.2019 розгляд скарги відкладено на 29.03.2019 та державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТЮ у м. Києві разом з судовою повісткою повторно направлено ухвалу від 14.02.2019 з вимогою надати матеріали виконавчого провадження. Вказане поштове відправлення суб'єктом оскарження отримано 21.03.2019 (а.с. 29), однак станом на час розгляду скарги матеріали виконавчого провадження не надано, жодних клопотань, пояснень чи заперечень від суб'єкта оскарження не надійшло. За таких обставин, суд вирішив розглядати скаргу на підставі наявних матеріалів.

Боржник ОСОБА_4 «Автомобілі України» на розгляд скарги не зявився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06.06.2017, Сихівським районним судом м. Львова 15.08.2017 видано виконавчий лист №464/1958/17 про стягнення з ТОВ «Сіті ОСОБА_3» на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з червня 2013 року по грудень 2013 року в сумі 23 053 гривень 21 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 28.12.2013 по 01.03.2017 у розмірі 117 564 гривень 60 коп.

З матеріалів скарги встановлено, що на підставі вищевказаного виконавчого листа 14.11.2017 Сихівським відділом ДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження №55146761.

Того ж дня, 14.11.2017 Сихівський відділ ДВС прийняв постанову про передачу виконавчого провадження до Солом'янського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві.

16.04.2018 матеріали виконавчого провадження №55146761 передано до відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у м. Києві для організації подальшого виконання.

23.04.2018 виконавче провадження по ТОВ «Сіті ОСОБА_3» прийнято до виконання державним виконавцем Гаврилівим А.В.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_2 від 07.12.2018 виконавчий лист №464/1958/17 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до такої постанови, в ході проведення виконавчих дій встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійсненні виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюється іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід'ємною частиною правосуддя.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Вказана норма кореспондується з ч. 1 ст. 11 цього Закону, згідно з якою державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу стягувачу. Так, зокрема, виконавчий документ повертається стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п. 2 ч. 1 ст. 37 цього Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Разом з тим, державний виконавець, повертаючи виконавчий документ стягувачу без виконання, не обґрунтував вжиті ним заходи щодо встановлення майна боржника та активів підприємства. У судове засідання державний виконавець не зявився, не надав суду належним чином завірену копію виконавчого провадження №55146761, письмові пояснення чи заперечення стосовно скарги.

Таким чином, доказів, що державним виконавцем вжито усіх заходів для виконання рішення суду у виконавчому провадженні №55146761 матеріали скарги не містять, а відтак, оскаржувана постанова винесена державним виконавцем без належних на те підстав та є передчасною.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, дії державного виконавця Гавриліва А.В. щодо повернення виконавчого документа стягувачу та бездіяльність у виконавчому провадженні №55146761 необхідно визнати неправомірними, зобовязати державного виконавця повторно прийняти до виконання виконавчий лист №464/1958/17 та в межах виконання судового рішення вирішити питання щодо арешту корпоративних прав боржника та реалізацію частки його майна в корпоративних правах.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення скарги.

Керуючись статтями 1, 6, 10, 37, 48 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 4, 12, 13, 447-451 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого листа №464/1958/17, виданого Сихівським районним судом м. Львова 15.08.2017, стягувачу.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №55146761.

Зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 повторно прийняти до виконання виконавчий лист №464/1958/17, виданий Сихівським районним судом м. Львова 15.08.2017, та в межах виконання судового рішення вирішити питання щодо арешту корпоративних прав боржника та реалізацію частки його майна в корпоративних правах.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя Дулебко Н.І.