Справа №443/2040/16-ц
Провадження №2/443/137/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 квітня 2019 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Коліщук З.М., з участю секретаря Шальвіри І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадженя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в смт. Журавно по вул. Стрийська, 144 Жидачівського району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані смт. Журавно по вул. Стрийська, 144(стара адреса:вул. Стрийська,146) Жидачівського району Львівської області, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується записами в погосподарських книгах. Його батько - ОСОБА_3 помер 15 червня 2015 року. За життя батько заповіту не склав. Окрім нього, іншим спадкоємцем за законом після смерті батька є його мати - ОСОБА_2, яка на спадщину не претендує. Тому, він, як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову у видачі такого, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Стрийська,146 в смт. Журавно Жидачівського району Львівської, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією Свідоцтва про особистої власності на жилий будинок, яке видано виконавчим комітетом Жидачівської районної ради народних депутатів 16 червня 1986 року, що цілий житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в смт. Журавно по вул. Стрийська, 146 Жидачівського району Львівської області, належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3, а відповідно до довідки №2060, яка видана Журавнівською селищною радою Жидачівського району Львівської області 29.09.2016 року, членами якого були: ОСОБА_3В.(голова двору), ОСОБА_2Ф.(дружина) та ОСОБА_1 (син) (арк. справи 5, 10).

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в селищі Журавно по вул. Стрийська, 144 (стара адреса Стрийська, 146) Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств "колгоспний двір", членами якого були: : ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Частка кожного члена двору становила 1/3.

Із долученої копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_3 помер 15 червня 2015 року в селищі Журавно Жидачівського району Львівської області, у віці 74 роки, про що 15 червня 2015 року зроблено відповідний актовий запис №24 та Журавнівською селищною радою Жидачівського району Львівської області, від 15 червня 2015 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №394144 (арк. справи 25).

Судом встановлено, що ОСОБА_3, котрий помер 15 червня 2015 року за життя не зробив особистого розпорядження своїм майном, тобто не склав заповіту. Даний факт підтверджується, довідкою №2060, яка видана Журавнівською селищною радою від 29 вересня 2016 року (арк. справи 10).

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що сторони у справі є відповідно сином та дружиною ОСОБА_3, котрий помер 15 червня 2015 року.

За змістом ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Також, за змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

З долученої до матеріалів справи заяви ОСОБА_2 (відповідача) від 25.09.2015 року, вбачається, що остання відмовляється від належної їй частки у спадковому майні та своєї частки у майні колгоспного двору на користь свого сина ОСОБА_3 (позивача) (арк. справи 23). Відтак, зясовано, що відповідач на нього не претендує, а інших спадкоємців судом не встановлено.

За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого батька, як такий, що виявив бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняв оскільки в законодавчо визначений строк не відмовився від неї.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №799/02-31 від 04.10.2016 року, яка видана завідувачем Жидачівської державною нотаріальною конторою Львівської області, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька-Огоновського ОСОБА_4, котрий помер 15 червня 2015 року, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Стрийська,146 в смт. Журавно Жидачівського району Львівської, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені (арк. справи 4).

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майном, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнав, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в смт. Журавно по вул. Стрийська, 144 (стара адреса Стрийська, 146) Жидачівського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3, котрий помер 15 червня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія КА № 795648, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серія КВ № 349768, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2.

Повний текст рішення складено 03 квітня 2019 року.

Суддя З.М. Коліщук