Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 127/25242/16-ц

провадження № 61-14931св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автовінн»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автовінн» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2017 року у складі судді Ан О. В. та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Міхасишина І. В., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автовінн» (далі - ТОВ «Автовінн») про стягнення пені за прострочення виконання робіт.

Позовну заяву мотивовано тим, що він є власником автомобіля «Ford Mondeo», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

16 березня 2016 року між ним та ТОВ «Автовінн» укладено договір-замовлення на обслуговування його транспортного засобу, а саме: огляд двигуна та його комп'ютерну діагностику, із орієнтовним часом виконання роботи 1 (одна) доба.

18 березня 2016 року він виявив, що його автомобіль знаходиться у повністю розібраному стані. У подальшому ТОВ «Автовінн» його було повідомлено, що причини технічної несправності автомобіля виявити не вдалось та надано йому рахунок на оплату з переліком деталей, які, на думку відповідача, необхідно замінити, на загальну суму 116 904,83 грн.

Оскільки дозволу на розбирання двигуна він не надавав, то він відмовився оплачувати вказаний рахунок, у результаті чого його автомобіль чотири місяці перебував у ТОВ «Автовінн» без будь-якого ремонту.

15 липня 2016 року сторонами підписано протокол погодження ремонтних робіт на загальну суму 55 378,41 грн, відповідно до якого вони розподілили між собою обов'язки щодо проведення оплати ремонту його автомобіля. У той самий день позивач оплатив свою частину виставленого рахунку. Однак відповідач виконав ремонт автомобіля та повернув його власнику лише 23 вересня 2016 року.

Оскільки відповідач прострочив виконання робіт із 18 березня 2016 року по 23 вересня 2016 року, ОСОБА_1 на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути з ТОВ «Автовінн» на свою користь пеню за прострочення виконання робіт (надання послуг) за 189 днів у розмірі 316 923,45 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Автовінн» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виконання робіт у розмірі 1 176,12 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час розгляду справи позивач довів факт прострочення відповідачем виконання ремонту автомобіля, який належить позивачу. При обчисленні пені за несвоєчасне надання послуги суд виходив із замовлення на обслуговування автомобіля від 16 березня 2016 року № АЛ-0000810 і його вартості. При визначенні терміну порушення виконання зобов'язання суд врахував термін повернення позивачу транспортного засобу - 29 вересня 2016 року та вважав, що прострочення відповідачем виконання вказаного вище замовлення складає 189 днів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, апеляційну скаргу ТОВ «Автовінн» відхилено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2017 року змінено, збільшено розмір стягнутої цим рішенням пені з 1 176,12 грн до 316 923,46 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, встановивши порушення відповідачем строку виконання робіт за замовленням на обслуговування автомобіля від 16 березня 2016 року № АЛ-0000810.

Однак висновок суду про те, що всупереч вимогам статті 60 ЦПК України 2004 року позивач та його представник не довели укладення 16 березня 2016 року договору на ремонт двигуна автомобіля при передачі його ТОВ «Автовін», є помилковим, оскільки протоколом погодження ремонтних робіт від 15 липня 2016 року сторонами узгоджено суму ремонту у розмірі 55 894,79 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Автовінн», в інтересах якого діє адвокат Мунтян Є. В., просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що пунктом 3 договору-замовлення від 16 березня 2016 року сторони визначили строк виконання робіт - протягом 60 днів у випадку відсутності у відповідача запчастин, необхідних для ремонту. За таких умов кінцевий термін виконання робіт, встановлений сторонами, - 15 травня 2016 року. Починаючи з 12 травня 2016 року відповідач неодноразово повідомляв позивача про закінчення виконання робіт та необхідність забрати його транспортний засіб. Враховуючи викладене, судами попередніх інстанцій помилково встановлено прострочення виконання робіт з 16 березня 2016 року. Водночас будь-якого іншого договору на обслуговування сторони не укладали, а виконання робіт на підставі протоколу погодження ремонтних робіт автомобіля від 15 липня 2016 року не обмежувалось будь-яким строком. Крім того, визначена позивачем сума ремонтних робіт у розмірі 55 378,41 грн, від якої визначено розмір пені, не підтверджена належними доказами.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу позивачем до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Автовін».

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року цивільну справу № 127/25242/16-ц передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Автовінн» про стягнення пені за прострочення виконання робіт призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 213 ЦПК України 2004 року передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пунктів 1-5 частини першої статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до статті 868 ЦК України підрядник зобов'язаний до укладення договору побутового підряду надати замовникові необхідну та достовірну інформацію про запропоновані роботи, їх види та особливості, про ціну та форму оплати роботи, а також повідомити замовникові на його прохання інші відомості, що стосуються договору. Підрядник зобов'язаний назвати замовникові конкретну особу, яка буде виконувати роботу, якщо за характером роботи це має значення.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 870 ЦК України за договором побутового підряду підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника - з його матеріалу. Якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи.

Згідно із частинами першою та другою статті 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Частиною одинадцятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо під час виконання робіт (надання послуг) виникає необхідність у додаткових роботах (послугах), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов'язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт (надання послуг). Будь-які додаткові роботи (послуги), виконані (надані) виконавцем без згоди споживача, не створюють для споживача будь-яких зобов'язань щодо їх оплати.

Суди встановили, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2014 року ОСОБА_1 є власником автомобіля «Ford Mondeo», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

16 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Автовінн» укладено замовлення на обслуговування вказаного транспортного засобу № АЛ-0000810, а саме: огляд двигуна та його комп'ютерну діагностику, вартість замовлених робіт - 198 грн (а. с. 10, 72).

Згідно з актом виконаних робіт від 13 квітня 2016 року № ГАВ-000105 ТОВ «Автовінн» виконало роботи з ремонту двигуна автомобіля ОСОБА_1 на суму 1 768 грн; вартість запчастин - 39 551, 54 грн; а всього до сплати визначено 41 319,54 грн; платником вказано ТОВ з іноземними інвестиціями «ВІННЕР ІМПОРТС Україна, ЛТД» (а. с. 77-78).

12 травня 2016 року ТОВ «Автовінн» надало відповідь № 22 на заяву ОСОБА_1 від 10 травня 2016 року про те, що належний йому автомобіль з 16 березня 2016 року знаходиться на СТО ТОВ «Автовінн» на підставі замовлення на обслуговування від 16 березня 2016 року для діагностики та огляду двигуна у зв'язку із сторонніми шумами у його роботі, для чого необхідно провести роботи з розбирання двигуна, на які підписанням наряду-замовлення клієнт надав згоду (а. с. 89).

Листом від 16 травня 2016 року № 24 ТОВ «Автовінн» повідомлено ОСОБА_1, що під час ремонту було виявлено пошкодження деталей двигуна, заміну яких буде здійснено лише у платному порядку за його рахунок, оскільки йому відмовлено у гарантійному ремонті (а. с. 64).

Листом ТОВ з іноземними інвестиціями «ВІННЕР ІМПОРТС Україна, ЛТД» від 01 липня 2016 року № 533 ОСОБА_1 повідомлено, що гарантійний строк обслуговування його автомобіля закінчився 13 лютого 2016 року, а з 14 лютого 2016 року на автомобіль почала діяти спеціальна подовжена гарантія, яка не є гарантійним строком у розумінні чинного законодавства, для збереження права на яку необхідно проходити ТО відповідно до планів та вимог, викладених у сервісній книжці. Відповідно до даних з його сервісної книжки технічного обслуговування на автомобілі не було проведено та/або проводилось з порушенням графіку їх проходження, що є підставою для відмови у проведенні ремонту в рамках спеціальної подовженої гарантії (а. с. 91, 122).

Згідно з протоколом погодження ремонтних робіт автомобіля від 15 липня 2016 року (а. с. 13) ТОВ «Автовінн» та ОСОБА_1 досягли згоди щодо проведення ремонтних робіт належного останньому автомобіля: визначили перелік запасних частин, які підлягають заміні за рахунок ОСОБА_1, на суму 31 516,38 грн. (Додаток 1), перелік запасних частин на суму 18378,41 грнта робітна суму 6 000 грн, які підлягають заміні за рахунок ТОВ «Автовін» (Додаток 2) (а. с. 13-16).

15 липня 2016 року ОСОБА_1 оплатив рахунок ТОВ «Автовінн»за постачання запасних частин від 15 липня 2016 року № АВ-0000652 на загальну суму 31 516,38 грн (а. с. 17, 79), що підтверджується квитанцією про сплату від тієї ж дати (а. с.18).

Аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом, норми цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також оскаржувані судові рішення, колегія суддів дійшла такого висновку.

Предметом позову у цій справі є стягнення пені за прострочення виконання відповідачем зобов'язання щодо обслуговування автомобіля.

Як зазначено ОСОБА_1 у його позовній заяві, підставою звернення до суду за захистом свого права є порушення відповідачем строків виконання ремонтних робіт на підставі укладеного замовлення на обслуговування від 16 березня 2016 року.

З відповіді ТОВ «Автовінн» від 12 травня 2016 року № 22 вбачається, що фактично єдиною підставою перебування автомобіля «Ford Mondeo», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, з 16 березня 2016 року у ТОВ «Автовінн» є замовлення на обслуговування від 16 березня 2016 року № АЛ-0000810.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що зазначене замовлення укладено сторонами для огляду двигуна автомобіля «Ford Mondeo», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та його комп'ютерної діагностики із орієнтовним часом виконання робіт 1 (одна) доба та вартістю робіт 198 грн.

Разом з тим, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 316 923,45 грн, ОСОБА_1 зазначав період прострочення ТОВ «Автовінн» зобов'язання з 16 березня 2016 року до 23 вересня 2016 року.

Будь-яких інших замовлень на обслуговування автомобіля «Ford Mondeo», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, які б визначали інший строк виконання ремонту, відмінний від того, який зазначено у замовленні на обслуговування автомобіля від 16 березня 2016 року № АЛ-0000810, матеріали справи не містять.

Таким чином, початком прострочення ТОВ «Автовінн» виконання робіт з ремонту (діагностики) автомобіля позивача слід вважати закінчення строку, встановленого сторонами у замовленні на обслуговування від 16 березня 2016 року № АЛ-0000810.

Висновок апеляційного суду в цій частині є правильним.

Водночас судом апеляційної інстанції неправильно визначено вартість робіт та послуг, з яких необхідно вираховувати розмір пені.

Так, суд вважав, що на підставі замовлення на обслуговування автомобіля від 16 березня 2016 року № АЛ-0000810 фактично виконано ремонт транспортного засобу позивача на суму робіт та послуг у розмірі 55 894,79 грн (31 516,38 грн + 24 378,41 грн).

Такі висновки суду апеляційної інстанції не відповідають встановленим у справі обставинам та ґрунтуються на припущеннях.

Наявність акта виконаних робіт за замовленням на обслуговування від 16 березня 2016 року № АЛ-0000810 на вказану суму ремонту судами не встановлено.

Будь-яких інших замовлень на обслуговування автомобіля Ford Mondeo 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, матеріали справи не містять.

Натомість судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що до моменту передання ТОВ «Автовінн» автомобіля ОСОБА_1 фактично простроченим зобов'язанням є зобов'язання відповідача за замовленням на обслуговування автомобіля від 16 березня 2016 року № АЛ-0000810 на суму 198 грн (роботи з діагностики двигуна і комп'ютерна діагностика).

Доводи касаційної скарги про те, що пунктом 3 замовлення на обслуговування автомобіля від 16 березня 2016 року № АЛ-0000810 сторони визначили строк виконання робіт протягом 60 днів, є необґрунтованими.

Цей пункт замовлення стосується випадку відсутності на складі відповідача запчастин, необхідних для виконання ремонту. За умовами замовлення на обслуговування автомобіля від 16 березня 2016 року № АЛ-0000810 сторони погодили проведення огляду двигуна та його комп'ютерну діагностику та не узгоджували використання при цьому будь-яких матеріалів чи запчастин.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції не є законним і обґрунтованим, а тому відповідно до статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню, у той час як рішення суду першої ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права та підлягає залишенню в силі.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу ТОВ «Автовінн», в інтересах якого діє адвокат Мунтян Є. В. задоволено частково, то з відповідача на його користь підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 803,08 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автовінн» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року скасувати, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автовінн» судовий збір у розмірі 3 803 (три тисячі вісімсот три) грн 08 коп., сплачений за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю.В. Черняк