ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/24/19
Провадження № 22-ц/4820/650/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 7 лютого 2019 року (суддя Павлова А.С.) за заявою Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради, заінтересовані особи - Державна фіскальна служба України Головного управління Державної фіскальної служби України, Волочиська районна державна адміністрація, про визнання спадщини відумерлою,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року Волочиська міська об'єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради, звертаючись до суду з вказаною заявою, зазначала, що після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (паю) площею 2,7 в умовних кадастрових гектарах, розташована на території Федірківської сільської ради Волочиського району та яка підлягає визнанню відумерлою згідно списку померлих громадян та належних їм земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказану земельну частку (пай) використовують інші особи, що тягне за собою втрати місцевого бюджету внаслідок безхазяйного використання земельних ресурсів.

У зв'язку з цим заявник просив суд визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_4 та складається із земельної ділянки площею 2,7 в умовних кадастрових гектарах, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, земельна частка №86, відумерлою, та передати у комунальну власність Волочиської міської ради Хмельницької області.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 7 лютого 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, Волочиська міська об'єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог, яким заяву задовольнити.

Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, при його обґрунтуванні допущено порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.

Зазначає, що місцевим судом з посиланням тільки на ст. 555 ЦК України, в порушення ч. 4 ст. 2 ЗУ «Про власність» визнано пріоритет держави (перехід права власності без правовстановлюючих документів) перед іншими формами власності.

Крім того, проігноровані вимоги другого речення ст. 560 ЦК УРСР, згідно якого: «Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ЗК України, якими регулюється порядок переходу майна за правом спадкоємства у власність держави. При цьому судом допущено довільне тлумачення норм матеріального права прямої дії, що є недопустимим.

Також судом не враховано, що право податкової служби на оформлення відумерлої спадщини втратилось з 01.01.2004 року, тобто з дня набрання чинності ЦК України, з цієї дати втратив чинність ЦК УРСР від 18.07.1963 року (п.1,2 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України).

Апелянт вважає незаконним висновок Волочиського районного суду, про сплив однорічного строку, встановленого ч. 2 ст. 1277 ЦК та абз.2 п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, і що цей строк може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 1 липня 2003 року» з посилкою на лист ВССУ від 13.05.2013 року.

Як зазначає апелянт, якщо брати до уваги дату 1 липня 2003 року, так після цієї дати до 01.01.2004 року (набрання чинності ЦК) період складає 6 місяців, а річний строк закінчується 1 липня 2004 року, а до 01.07.2004 року шестимісячний строк закінчується 01.01.2003 року, а річний - 01.07.2002 року, що є алогічним.

В судове засідання сторони не з'явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Акти цивільного законодавства, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом ч. ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Згідно з роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених в листі від 16 травня 2013 року за №24-753/0/4-13, із метою єдності правозастосовної практики і уникнення колізій щодо спадкування державою (ст. 555 ЦК УРСР) та переходу спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади (ст. 1277 ЦК), правила абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщину.

ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії актового запису про смерть №17 від 27.06.2000 року в с. Ріпна Волочиського району Хмельницької області ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 74 років померла ОСОБА_4 (а. с. 26).

Відповідно до листа відділу у Волочиському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 12.09.2018 № 18-22-021-500/105-18 на ім'я ОСОБА_4 не видавався Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифіката серії НОМЕР_2, виданого згідно розпорядження Волочиської райдержадміністрації від 21.10.1996 №361 та зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Ріпнянське» за №264 від 14.11.1996 року, площею 2,7 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Федірківської сільської ради (а. с. 8-9).

З відповіді старости сіл Ріпна та Сербинів Волочиської міської ОТГ від 23.01.2019 року №10, вбачається, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є її дочка - ОСОБА_5, яка проживає в м. Єлгава (Латвія), точними відомостями про адресу її проживання, контактними телефонами староста не володіє, особи які можуть володіти такою інформацією на території Ріпнянського старостинського округу не проживають (а. с. 29).

Інформацією про осіб, які в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вступили в оперативне управління або володіння спадковим майном ОСОБА_4 староста вказаних сіл не володіє. В даний час земельною часткою (паєм), яка належала ОСОБА_4, користується, як невитребуваним земельним паєм ПП «Аграрна компанія 2004» (а. с. 29).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 54871761 встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась (а. с. 32).

Відмовляючи у задоволенні заяви суд виходив з того, що майно перейшло у спадщину державі. Не вчинення дій органами державної податкової інспекції, ніяким чином не свідчить, що до держави не перейшло право на спадщину після смерті ОСОБА_4, оскільки спадкове майно належить державі в силу закону з моменту відкриття спадщини.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Враховуючи, що ОСОБА_4 померла у 2000 році і спадщина на право на земельну частку (пай) площею 2,7 га відкрилась в період дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що до правовідносин, що виникли, слід застосовувати положення ЦК УРСР1963 року.

Оскільки Цивільний кодекс УРСР 1963 року не передбачав можливість набуття органами місцевого самоврядування права на спадкове майно в порядку визнання спадщин відумерлою, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив Волочиській міській об'єднаній територіальній громаді в особі Волочиської міської ради у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст.ст. 1277 ЦК України, ст.ст. 555, 560 ЦК УРСР 1963 року, не врахування вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з посилання на Інструкцію про порядок обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України № 20 від 8 червня 1993 року, за нормами якої документом, що підтверджує право спадкоємства держави є свідоцтво про право на спадщину, яке видається нотаріальної конторою після закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини, а також підставою переходу майна за правом спадкоємства у власність держави може бути і відповідне судове рішення, винесене за позовом державного фіскального органу, а також на ту обставину, що таких дій державним органом вчинене не було, в зв'язку з чим до держави не перейшло право на спадщину після смерті ОСОБА_4 у вигляді права на земельну частку (пай) площею 2,7 слід відхилити.

За нормами ч. 2 ст. 549 ст. Цивільного кодексу Української РСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини, а згідно п. 5 ч. 1 ст. 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину.

Тобто проаналізувавши норми ст. ст. 549, 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, слід дійти висновку, що якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави в силу закону з моменту відкриття спадщини та не потребує від держави вчинення дій, передбачених норами ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, тобто держава з моменту відкриття спадщини набула право власності на спадкове майно.

Що стосується необхідності вчинення державними фіскальними органами дій, передбачених Інструкцію про порядок обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України № 20 від 8 червня 1993 року, то вказані дії направлені лише на підтвердження та оформлення права власності держави на спадкове майно, однак не вчинення таких дій ніяким чином не свідчить, що до держави не перейшло право на спадщина після смерті ОСОБА_4, оскільки спадкове майно належить державі в силу закону з моменту відкриття спадщини.

При цьому, слід звернути увагу, що ні Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, ні Цивільний кодексу України не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину, у тому числі й для держави, а тому органи фіскальної служби на даний час не позбавлені можливості та можуть вчинити відповідні дії щодо оформлення права власності на спірне спадкове майно за державою.

Таким чином, суд правомірно відмовив у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 7 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 8 квітня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк