Ухвала

04 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 180/714/18

провадження № 61-5585ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Агро-Хліб» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Агро-Хліб» про відшкодування збитків у вигляді неодержаного доходу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Агро-Хліб» (далі - ТОВ ВКФ «Агро-Хліб») про відшкодування збитків у вигляді неодержаного доходу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області.

06 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ КВФ «Агро-Хліб» укладений договір оренди землі строком на 10 років, термін договору припинено - 06 листопада 2016 року. Після закінчення строку договору позивач мала намір самостійно обробляти землю, про що подала заяву на виготовлення технічної документації та встановлення меж на місцевості. 31 березня 2017 року встановлено межі земельної ділянки та закріплено земельну ділянку межовими знаками. 29 травня 2017 року комісія оглянула земельну ділянку та виявила, що вона засіяна соняшником.

Посилаючись на те, що ТОВ ВКФ «Агро-Хліб» продовжує користування земельною ділянкою без згоди позивача, а комісією визначено розмір збитків у вигляді неотриманого доходу, завданих внаслідок користування земельною ділянкою, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача збитки у вигляді неодержаного доходу в розмірі 43 680 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області

від 01 жовтня 2018 року (у складі судді Тананайської Ю. А.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ВКФ «Агро-Хліб» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 500 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року

(у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О.) рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області

від 01 жовтня 2018 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 500 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні стягнення витрат ТОВ ВКФ «Агро-Хліб» відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У задоволенні вимог ТОВ ВКФ «Агро-Хліб» про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн відмовлено.

14 березня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ТОВ ВКФ «Агро-Хліб» на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 19 лютого 2019 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій даній справі є відшкодування матеріальних збитків, тобто ціна позову становить 43 680 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Вказівка в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження Верховним Судом, оскільки оскаржуване рішення ухвалене у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(«Зубак проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Агро-Хліб» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Агро-Хліб» про відшкодування збитків у вигляді неодержаного доходу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська