ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3201/18

Головуючий у першій інстанції - Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/166/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Вінгаль В.М.,

суддів: Губар В.С., Кузюри Л.В.,

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство»,

особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство»,

розглянувши в порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати,

прізвище судді: Коваленко А.В.; місце ухвалення рішення: м. Прилуки,

дата складання повного тексту рішення - 15 листопада 2018 року,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство», в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 7454,46 грн., заборгованість із виплати заробітної плати у сумі 10943,99 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 8700,18 грн., а всього 27098,63 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 01 липня 2010 року ОСОБА_2 працював водієм пожежного автомобіля у ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство», а 10 серпня 2018 року - звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. На день звільнення ОСОБА_2 не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 37 календарних днів, що становить 8700,18 грн. та заборгованість по виплаті заробітної плати по оплаті понаднормових годин за 252 години, що становить 10943,99 грн. Разом з тим, за розрахунком позивача компенсація заборгованості за час затримки заробітної плати при звільненні за період з 10 серпня 2018 року по 19 вересня 2018 року становить 7454,46 грн. Відповідач нічим не обгрунтував відмову виплатити позивачу усіх сум при звільненні і ухиляється від їх сплати, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство», , юридична адреса: Чернігівська область, м.Прилуки, провул.Залізничний, 19, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 8700 грн. 18 коп.

Стягнуто з ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство», , юридична адреса: Чернігівська область, м.Прилуки, вул. Залізничний, 19, на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» просить скасувати частково рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

За доводами апеляційної скарги, кадрова служба ТОВ «ВО «Хліб Прилуччини» надала ОСОБА_2 на підтвердження права на додаткову відпустку протягом 7 календарних днів на рік «Положення про відпустки працівникам ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» за умови праці та за особливий характер праці», при цьому у відповідача такий документ відсутній та ч.2 ст.8 Закону України «Про відпустки» передбачає, що конкретна тривалість щорічної додаткової відпуски відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором.

Скаржник наголошує на тому, що позивач за період роботи на підприємстві мав право на 195 календарних днів відпуски, а загальна кількість використаної ним відпуски становить 215 днів, а тому права на компенсацію невикористаної відпуски ОСОБА_2 не має.

Заслухавши голову судового засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення компенсації за невикористану щорічну відпуску у сумі 8700,18 грн., суд першої інстанції, керуючись ст.ст.47,83,116 КЗпП України, ст.ст.4,6,8 Закону України «Про відпустки», виходив з обгрунтованості заявлених вимог.

З висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині погоджується апеляційний суд.

У справі встановлено, що відповідно до наказу ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» від 01 липня 2010 року №2-к, ОСОБА_2 прийнято на роботу водія автотранспортних засобів (пожежного автомобіля) з 01 липня 2010 року (а.с.8).

Згідно з наказом ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» від 03 вересня 2018 року №84-к, ОСОБА_2 звільнено із посади водія пожежного автомобіля за згодою сторін із 10 серпня 2018 року (а.с.9)

10 вересня 2018 року ОСОБА_2 направив на ім'я в.о. директора ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» претензію з вимогою провести з ним остаточний розрахунок при звільненні та сплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку (а.с.10).

Відповідно до особової картки працівника (типова форма П-2) ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» ОСОБА_2, наказами №41-к від 17.06.2011, №10-к від 30.07.2010, №75-к від 07.08.2012, №140-к від 03.12.2012, №99/1-к від 29.07.2013, №82-к від 09.07.2014, №45-к від 05.05.2015, №125-к від 08.10.2014, №143/1-к від 02.11.2015, №167-к від 29.12.2015, №104-к від 10.08.2016, №20-к від 10.02.2017, №72-к від 12.02.2017, №12-к від 16.01.2018, №2/1-к від 01.07.2010, останньому надавалися відпустки за період з 01.07.2010 (дата призначення на посаду) по 10.08.2018 (дата звільнення) в загальній кількості 215 календарних дні (а.с.14).

Згідно розрахунку заборгованості, середньоденна заробітна плата за останній календарний рік за час роботи на ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» складає 235,14 грн., компенсація відпустки за 37 календарних днів = 8700,18 грн..

Відповідно до положення про відпустки працівникам ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» за умовами праці та особливий характер роботи від 01 липня 2010 року, тривалість основної відпустки працівника на посаді водія автотранспортних засобів становить 24 календарних дні, тривалість додаткової відпустки 7 календарних днів (а.с.40).

Відповідно до акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №25-03-023/0649 від 25 вересня 2018 року, за наслідками проведеної управлінням держпраці у Чернігівській області перевірки ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство», у вказаному акті не містяться відомості про виявлені порушення (а.с.30-31).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст.ст.47, 83, 116 КЗпП України, ст.ст.4, 6, 8 Закону України «Про відпустки», в день звільнення не провів повного розрахунку та не виплатив компенсацію за невикористану щорічну відпуску за 37 календарних днів у сумі 8700,18 грн., та обґрунтовано стягнув на користь позивача вказану суму.

Розрахунок компенсації за невикористану відпуску розраховано судом першої інстанції у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача «Положення про відпустки працівникам ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» за умови праці та за особливий характер праці» не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення компенсації за невикористану відпустку зважаючи на те, що зазначене положення затверджене 01 липня 2010 року як директором ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» Ткалич Ю.В., так і головою Ради трудового колективу ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» Бережняк Г.М. При цьому, у вказаному Положенні передбачено для водіїв транспортних засобів як 24 календарні дні основної відпустки, так і 7 календарних днів - додаткової.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач за період роботи на підприємстві мав право на 195 календарних днів відпуски, а загальна кількість використаної ним відпуски становить 215 днів, тобто ОСОБА_2 не має права на компенсацію невикористаної відпуски спростовуються наступним.

Так, ОСОБА_2 пропрацював у ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» 8 років 1 місяць 9 днів (період з 01 липня 2010 року по 10 серпня 2018 року) та мав право на основну щорічну відпустку тривалістю 24 календарні дні та додаткову - 7 календарних днів.

Відповідно до особової картки позивача форми П-2, затвердженої наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25 грудня 2009 року №495/656, та наказів ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про надані ОСОБА_2 відпустки, останній за період з 01 липня 2010 року по 10 серпня 2018 року використав відпустки в загальній кількості 215 календарних дні, а мав право на 252 календарні дні.

Невикористана позивачем основна та додаткова відпустка за відпрацьований період становить 37 календарних днів виходячи із розрахунку (252 (192 (щорічна відпустка за 8 років) + 56 (додаткова відпустка за 8 років) + 3 (щорічна відпустка за період з 01.07.2018 року по 10 серпня 2018 року) + 1 (додаткова відпустка за розрахунковий період) - 215 календарних днів використаної відпустки).

Таким чином, компенсація відпустки за 37 календарних днів становить 8700,18 грн. (235,14 грн.(середньоденна заробітна плата) х 37 (днів відпустки)).

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції об'єктивно і повно встановив фактичні обставини справи та дав вірну оцінку зібраним по справі доказам, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним, обґрунтованим.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому відповідно до ст.367 ЦПК України апеляційним судом не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Голова судового засідання

Судді: