Справа № 755/5418/19
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2019 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Агентства США з міжнародного розвитку (United States Agency for International Development - USAID) в особі Регіональної місії USAID в Україні та Білорусі про скасування рішення, поновлення на роботі та зобов'язання здійснення оплати за час вимушеного прогулу,-

установив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Агентства США з міжнародного розвитку (United States Agency for International Development - USAID) в особі Регіональної місії USAID в Україні та Білорусі про скасування рішення, поновлення на роботі та зобов'язання здійснення оплати за час вимушеного прогулу.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданих до неї матеріалів встановлено, що у відкритті провадження за вказаною позовною заявою слід відмовити з наступних підстав.

Як убачається із позову, відповідачем є Агентство США з міжнародного розвитку (United States Agency for International Development - USAID) в особі Регіональної місії USAID в Україні та Білорусі, з яким позивачем був укладений контракт № 121-S-00-17-00621-00 від 28.09.2017 року про надання індивідуальних послуг.

Відповідно до частини 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 22 ЦПК України, у випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, спір, який відноситься до юрисдикції загального суду, може бути переданий за угодою сторін на вирішення суду іншої держави.

Між урядом України і Урядом Сполучених Штатів Америки для співробітництва з метою надання, у разі необхідності, гуманітарної і техніко-економічної допомоги на користь обох країн, було укладено Угоду про гуманітарне і техніко-економічне співробітництво від 7 травня 1992 року. Провідною установою Уряду Сполучених Штатів Америки з виконання програм міжнародної економічної та гуманітарної допомоги є Агентство США з міжнародного розвитку.

Відповідно до Статті ІІ цієї Угоди, цивільному та військовому персоналу Уряду Сполучених Штатів, що перебуває в Україні у зв'язку із здійсненням програм допомоги Сполучених Штатів, надається статус, еквівалентний тому, який надається адміністративному та технічному персоналу відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961 року.

Віденська Конвенція про дипломатичні зносини від 18.04.1961 р., що набула чинності для України 12.07.1964 р., передбачає імунітет від юрисдикції органів країни-перебування, в тому числі щодо цивільної та адміністративної юрисдикції (стаття 31), крім випадків, якщо країна, що акредитує, відмовиться від імунітету юрисдикції (стаття 32). Відповідно до частини 2 статті 38, інші члени персоналу представництва і домашні працівники, які є громадянами держави перебування або постійно в ньому проживають, користуються привілеями і імунітетами лише в тій мірі, в якій це допускає держава перебування. Однак держава перебування повинна здійснювати свою юрисдикцію над цими особами так, щоб не втручатися неналежним чином у здійснення функцій представництва.

Крім того, діяльність спеціальних місій регулюється Конвенцією про спеціальні місії від 8 грудня 1969 року, що набрала чинності для України 26.09.1993 року. Спеціальною місією відповідно до цієї Конвенції є тимчасова місія, що за своїм характером представляє державу і направляється однією державою в іншу за згодою останньої для розгляду з нею певних питань або для виконання щодо неї певного завдання. Відповідно до статті 40 Конвенції про спеціальні місії, крім додаткових привілеїв та імунітетів, які можуть бути надані приймаючою державою, представники посилаючої держави в спеціальній місії та члени її дипломатичного персоналу, які є громадянами приймаючої держави або постійно в ній проживають, користуються лише імунітетом від юрисдикції та недоторканністю щодо офіційних дій, вчинюваних ними при виконанні своїх функцій. Інші члени спеціальної місії та члени приватного обслуговуючого персоналу, які є громадянами приймаючої держави або постійно в ній проживають, користуються привілеями та імунітетами тільки у тій мірі, в якій це допускає приймаюча держава. Однак приймаюча держава повинна здійснювати свою юрисдикцію над цими особами так, щоб не втручатися неналежним чином у здійснення функцій спеціальної місії.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов'язання за цими договорами.

Згідно статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до частин 1, 2, 8, 9 статті 10 ЦПК, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Виходячи із аналізу наведених положень чинного законодавства, принципу сумлінного дотримання міжнародних договорів, а також факту, що позивач є громадянином України і здійснював функції з надання послуг, визначених регламентом за укладеним з відповідачем контрактом, а саме у якості фахівця з розробки програм, суд приходить до висновку, що захист прав позивача від незаконного на його думку звільнення шляхом поновлення його на роботі та оплати часу вимушеного прогулу не може бути здійснений судовими органами України, оскільки це буде втручанням у здійснення функцій представництва Агентства США з міжнародного розвитку в особі Регіональної місії USAID в Україні та Білорусі.

Водночас, слід зауважити, що нормою статті 186 ЦПК не передбачено такої підстави для відмови у відкритті провадження у справі, як не належність розгляду заяви в українській юрисдикції.

Враховуючи зазначене, вбачається за можливе розглянути дану заяву відповідно до принципу Верховенства права та застосувати до даних відносин правила подібних за змістом відносин, зокрема щодо повноважень суду, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 38 Віденської Конвенції про дипломатичні зносини від 18.04.1961 р., ст. 40 Конвенції про спеціальні місії від 08.12.1969 р., Угодою про гуманітарне і техніко-економічне співробітництво від 07.05.1992 р., ст. ст. 15, 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. ст. 10, 19, 22, 186, 260, 353, 354 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Агентства США з міжнародного розвитку (United States Agency for International Development - USAID) в особі Регіональної місії USAID в Україні та Білорусі про скасування рішення, поновлення на роботі та зобов'язання здійснення оплати за час вимушеного прогулу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя