УХВАЛА

08 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 462/6437/18

провадження № 61-6939ск 19

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся з цим позовом, у якому просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

На обґрунтування вимог посилався на те, що старшим слідчим прокуратури Львівської області Савчуком Л. О. велося досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 03 січня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 КК України.

Більше 10 місяців триває повна бездіяльність у даному кримінальному провадженні, оскільки слідчим Савчуком Л. О. не допитано його як потерпілого, а також не вручено пам'ятки про процесуальні права та обов'язки.

Вважає таку бездіяльність протиправною та грубо порушує його права як потерпілого.

29 березня 2018 року слідчим Савчуком Л. О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000001 від 03 січня 2018 року за відсутністю складу кримінального правопорушення. 07 травня 2017 року Галицьким районним судом м. Львова у справі № 461/3090/18 було винесено ухвалу про скасування зазначеної постанови слідчого, оскільки така є передчасною. 07 червня 2018 року Галицьким районним судом м. Львова у справі № 461/4055/18 винесено ухвалу про відвід слідчого Савчука Л. О.

На підставі наведеного, вважає незаконною та протиправною бездіяльність слідчого Савчука Л. О. та оцінює моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., оскільки наведене негативно вплинуло на звичний ритм його життя.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

01 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень та просив їх скасувати. Як на підставу для скасування посилається на те, що судові рішення необґрунтовані та незаконні, оскільки судами не враховано той факт, що існує причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями слідчого Савчука Л. О. та завданням йому моральної шкоди. Також посилався на те, що наведені ним доводи підтверджуються скасуванням постанови слідчого Савчука Л. О. про закриття кримінального провадження, поновлення досудового розслідування та відвід слідчого Савчука Л. О.

Крім того, як на підставу для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень ОСОБА_2 посилається не те, що копію постанови суду апеляційної інстанції ним було отримано 25 березня 2019 року, що підтверджується належними та допустимими доказами (конверт апеляційного суду).

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Перегляд цієї справи судом першої та апеляційної інстанції здійснювався у відповідності до пункту один частини шостої статті 19 ЦПК України, оскільки вона є малозначною.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимога майнового характеру про відшкодування шкоди в розмірі 25 000 грн, а суди ухвалюючи судові рішення посилались на правову позицію висловлену у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440цс16. Зазначена правова позиція є установленою та її застосування не представляють собою складності.

Встановлені судами фактичні обставини справи та правовідносини; доводи касаційної скарги; ціна позову та застосування норм матеріального та процесуального права дають підстави для висновку, що зазначена скарга не представляє значної складності, а тому в силу пункту 2 частини 1 статті 19 ЦПК України є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, статті 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко