УХВАЛА

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 562/636/14-ц

провадження № 61-565ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - адвокатом ОСОБА_2, на заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 травня 2014 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на навчання,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_1, у якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на навчання.

Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 травня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на навчання сина ОСОБА_3 у розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 07 березня 2014 року, і до досягнення ним 23 річного віку або припинення навчання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У січні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, подана представником - адвокатом ОСОБА_2, на заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 травня 2014 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 листопада 2018 року.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК Українипередбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 3 частини першої статті 176 ЦПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Предметом позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 є стягнення аліментів на навчання, у зв'язку з чим ціна позову у справі № 562/636/14-ц не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 посилається на наявність обставин, передбачених підпунктом 2 пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Разом з тим, перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність будь-яких підстав вважати, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником - адвокатом ОСОБА_2, на заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 травня 2014 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 листопада 2018 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником - адвокатом ОСОБА_2, на заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 травня 2014 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на навчання відмовити.

Суддя М. Є. Червинська