Справа № 567/1559/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Войтко А.Г.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в залі суду м.Острог справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором надання послуг

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд з позовом до ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживача звернувся ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.05.2018 відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, про притягнення його до відповідальності передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП і з метою захисту своїх прав, задопомогою мережі Інтернет, він знайшов відповідачів, які мали представляти його інтереси в суді. Згодом йому на адресу надійшов договір про надання правової допомоги від 02.06.2018, який він уклав з відповідачами.

Зокрема вказує про те, що предметом договору про надання правової допомоги є юридичний супровід при розгляді справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, отже він просив відповідачів, як адвокатів забезпечити його правовою допомогою у формі захисту прав, свобод і інтересів як особи, що притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи.

Вказує, що відповідно до умов вказаного договору, відповідачі позиціонуючи себе як адвокати, зобов'язалися представляти його інтереси у судових органах, а вартість авансового внеску за юридичний супровід по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП складає 4000 грн. Оплата проводилась на момент підписання договору у формі авансу у розмірі 4000 грн.

Зазначає, що 30.05.2018 складений відносно нього протокол надійшов до Києво-Святошинського районного суду м.Києва, а згодом, за його клопотанням матеріали справи було надіслано за місцем його проживання до Острозького районного суду Рівненської області, і оскільки він не мав юридичної освіти, наполягав на особистій присутності відповідачів під час судових засідань, як виконавців договору. У зв'язку із чим, 06.08.2018 відповідачами від його імені було подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, на яке було відмовлено через відсутність у відповідачів права на надання послуг захисника у справі про адміністративне правопорушення, що було встановлено суддею Острозького районного суду.

Вказує, що він був змушений шукати іншого фахівця, який має право надавати послуги захисника і у наслідок надання йому неповної інформації до укладення договору про надання правової допомоги йому було завдано майнової шкоди у розмірі 4000 грн., про що він повідомив відповідачів 09.10.2018 направивши їй відповідну досудову вимогу.

Зазначаючи про те, що відповідачі не зреагували на його пропозицію про розірвання договору та повернення сплачених ним коштів просить суд розірвати договір про надання правової допомоги від 02.06.2018 та стягнути з ФОП ОСОБА_2 4000 грн. понесених ним витрат.

Ухвалою суду від 12.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження відповідно до ст.274-279 ЦПК України без повідомлення (виклику) сторін, та роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Одночасно роз'яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено позивачу триденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачу - триденний строк з дня отримання останнім відповіді на відзив для подання заперечення.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення №620 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отримав копію ухвали суду від 12.12.2018 та позовну заяву з додатками 18.01.2019.

29.012019 на адресу суду відповідачами подано клопотання про відкладення розгляду справи, в якому вони зазначають, що отримали копію ухвали та позовної заяви з додатками 18.01.2019.

04.02.2019 на адресу суду від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого, просять відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що послуги надання правової допомоги будуть надавати не адвокати, а фізичні особи-підприємці, та усно попереджений про те, що представлення у суді може бути в присутності фахівці у галузі права або через відеоконференцію. Вказують, що ними у повному обсязі були виконані умови договору, оскільки їхні дії призвели до закінчення строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, тому відповідач був фактично звільнений від санкції передбаченої даною статтею. Зазначають про те, що ОСОБА_2 є фахівцем у галузі права, що підтверджується відповідними документами.

Разом із поданням відзиву на позовну заяву, 04.02.2019 відповідачами було подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором надання послуг у якому вони посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позов, та на ту обставину, що їхні дії по затягуванню розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, призвели до закінчення строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказаною статтею та те, що ОСОБА_2 є фахівцем у галузі права та сумлінно виконували умови договору, просять стягнути з ОСОБА_1 4000 грн. гонорару після настання юридичних підстав звільнення від адміністративної відповідальності та пені передбаченої по.6 спірного договору у розмірі 3% від суми несплаченого гонорару за кожен день прострочення виконання зобов'язання, що за період з 26.08.2018 по 25.01.2019 становить 18360 грн.

07.02.2019 на адресу суду надійшло заперечення на відзив, в якій позивач заперечення, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву та обставини викладені у зустрічному позові, не визнає та зазначає, що обставина реалізації представництва його інтересів в суді не відповідає дійсності, оскільки відповідачі намагалися представляти його інтереси, проте їм було відмовлено у цьому через відсутність у відповідачів права на надання послуг захисника, що ними не оскаржувалося. Вказує, що відповідачі не повідомили його про відсутність можливості їх участі під час розгляду справи, як і не заявляли клопотань про виклик свідків та перенесення розгляду, оскільки дані клопотання були заявлені його адвокатом. Зазначив, що справу не було закрито у зв'язку із закінченням строків, а у зв'язку із відсутністю події і складу в його діях адміністративного правопорушення, про що він також не міг знати, оскільки не знав яке процесуальне рішення винесе суд. Також вказує, що до акту наданих послуг відповідачами включено послуги, які відповідно до укладеного договору, мали надаватися безкоштовно.

Ухвалою від 12.03.2019 зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором надання послуг прийнято до провадження та об'єднано в одне провадження з первісним позовом. Сторонам визначено строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Також 18.03.2019 на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні зустрічного позову посилаючись на раніше зазначені обставини, підтверджені відповідними доказами.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до норм ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч.8 ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено наступні обставини.

В судовому засіданні встановлено, що 02.06.2018 між ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п.1.1 якого виконавець бере на себе зобов'язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов'язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами.

Відповідно до п.1.2. Виконавець відповідно до узгоджених Сторонами доручень: надає Замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього перед фізичними особами, в органах державної влади, органах прокуратури, ГУ НП України та СБУ, державної виконавчої служби, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальному провадженні, в тому числі оскарження дій та бездіяльності службових та посадових осіб. Представляє Замовника з усіма правами, які надано законом позивачу (цивільному позивачу та відповідачу), відповідачу, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржнику, у тому числі з правом пред'явлення позову, зміни підстави або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, пред'явлення зустрічного позову, подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконання судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвали суду, одержання, рішень, ухвал, виконавчого листа, наказу та пред'явлення його до виконання; підписувати та подавати документи, зокрема заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання: отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, заочне рішення тощо, а також їх копії; сплачувати від імені Замовника державне мито, судовий збір та інші необхідні платежі; вчиняти інші дії в інтересах Замовника не передбачених даним Договором.

Згідно п.1.3. виконавець надає Замовнику юридичну послугу зі звільнення від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 130 КУпАП, при виконанні зобов'язань, передбачених в п. 2.8. Договору, Виконавець керується національним законодавством України і цим Договором.

Відповідно до п.2.2. договір вважається розірваним після спливу 15 робочих днів з моменту отримання Стороною повідомлення про намір розірвати Договір за умови виконання Сторонами всіх зобов'язань, передбачених Договором.

Пунктом 5.1. передбачено, що адвокат, помічники адвоката зобов'язані зберігати конфіденційність інформації, яка стала їм відома при наданні Замовнику правової допомоги за цим Договором.

Згідно п. 6.1. У випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до п.1.3. додатку №1 до договору, за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2., 1.3. Договору Замовник сплачує Виконавцю винагороду в розмірі 8 000 грн. Замовник сплачує суму 4000 грн. у якості авансового платежу на картку НОМЕР_1 (ПриватБанк, отримувач: ОСОБА_2) після підписання договору. Замовник сплачує суму 4000 грн. у якості гонорару після настання юридичних підстав звільнення від адміністративної відповідальності протягом наступного банківського дня на НОМЕР_1 (ПриватБанк, отримувач: ОСОБА_2).

З текстового повідомлення надісланого ОСОБА_1 для ОСОБА_2 встановлено, що він звертався до останнього з проханням прибути у судове засідання для захисту його інтересів. (а.с.15)

Постановою від 28.09.2018 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрито у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. (а.с.16-18)

У відзиві на позовні заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають, що ними були подані клопотання, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, однак з матеріалів справи встановлено, що вказані клопотання не містять такої ідентифікуючої ознак як підпис, окрім того всі вони подані від імені ОСОБА_1, а не від імені ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 (а.с.40-41,42-43,44,45-49)

З надісланого текстового повідомлення встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17.08.2018 привітали ОСОБА_1 із виграше справи, постанова по якій була проголошена суддею лише 28.09.2018. (а.с.50)

З диплома НОМЕР_2 від 27.06.2015 встановлено, що ОСОБА_2 закінчив у 2015 році вищий навчальний заклад та здобув ступінь магістра за спеціальністю - правознавство, і здобув кваліфікацію юрист. (а.с.51)

Згідно акта наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 02.06.2018 між ФОП ОСОБА_2. та ОСОБА_1 встановлено, що загальна вартість наданих послуг становить 8000 грн. (а.с.69-70)

Суд, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 25.05.2018 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, про притягнення його до відповідальності передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП і з метою захисту своїх прав, між ОСОБА_1 та відповідачами за первісним позовом, було укладено договір про надання правової допомоги від 02.06.2018.

ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3 позиціонуючи себе як спеціалістів у галузі права, закріпили у спірному договорі права та обов'язки сторін серед яких - представництво замовника та захист його інтересів в судах загальної юрисдикції у справах про адміністративні правопорушення.

Також, судом береться до уваги, що позивач за первісним позовом, не є юридично обізнаним у правових питаннях.

Встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідачів за первісним позовом з приводу невиконання умов договору, проте договір не виконано, кошти - не повернуто.

Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України «Про захист прав споживачів», яким встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору від 02.06.2018 регулюються і положеннями Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно вимог договору та вимог цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання (ст. 901 ЦК України).

Згідно ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно положень статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 статті 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2 ст. 651 ЦК України).

Згідно ч.4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Суд дійшов висновку, що між сторонами у справі виникли договірні правовідносини з приводу надання послуг з представництва інтересів ОСОБА_1, як особи, що притягувалась до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП в судах загальної юрисдикції.

В судовому засіданні, з досліджених доказів та пояснень сторін, встановлено, що відповідачі за первісним позовом, як представники ОСОБА_1 участі в судових засіданнях при розгляді Острозьким районним судом справи про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП участі не брали, хоча ці дії, як форма правової допомоги безпосередньо вказані в умовах договору.

Відповідно до п.п. 4, 6 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», правова допомога полягає у здійсненні захисту, представництва адвокатом клієнта, а також надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Правовий супровід, зокрема, полягає в наданні комплексу послуг юриста з підготовки, складання всіх необхідних документів, для ведення поточних справ клієнта (замовника), присутності при укладанні договорів (угод), в суді тощо.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до положень ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

У відповідності дост.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, окрім іншого, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Такі самі положення продубльовано і в ч.1ст.271 КУпАП.

Однак, на момент розгляду даної справи в суді, закону, який би регулював надання правової допомоги фахівцями в галузі права прийнято так і не було, що виключає можливість фахівців у галузі права представляти інтереси осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності в судовому порядку.

При цьому, в рішенні КСУ №13-рп/2000 зазначається, що надання юридичних послуг є одним із видів підприємницької діяльності, а тому особа, яка їх надає повинна бути створена у відповідності до вимог ГК України, та підлягає оподаткуванню. Тобто, вказаними актами підтверджується факт того, що особи, які надають юридичну допомогу діють як особи, які здійснюють підприємництво, натомість закону, який би визначав їх правовий статус органом законодавчої влади в Україні так і не прийнято.

Ст.59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. Частина друга даної норми визначає, що для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правничу допомогу. Й хоча в статтях 29, 59, 131-2 Конституції, ст. 15 ЦПК, ст. 16 ГПК, ст. 16 КАСУ використовується словосполучення «правнича допомога», а в п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI, статтях 21, 22 Закону №3460-VI, ст. 271 КУпАП, ст. 20 КПК - словесна конструкція «правова допомога», по суті обидва поняття стосуються однієї і тієї ж професійної діяльності. Для надання вказаної професійної допомоги в Україні діє адвокатура, яку складають всі адвокати України, що мають право здійснювати адвокатську діяльність. Але сама по собі належність особи до адвокатської спільноти ще не дає їй права здійснювати представництво/захист конкретного клієнта в суді по певній справі.

Для того, аби виступати в суді від імені клієнта, адвокату необхідно вступити з ним або особою, яка вправі діяти від його імені, в договірні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Під «договором про надання правової допомоги» в п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI розуміється домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК).

За приписами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (Закон № 5076-VI): договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ч. 1 п. 1, ст. 26); договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі; договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз'яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об'єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк; до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права; зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ст. 27 ч.ч. 1, 2, 3, 5); гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ч.ч. 1, 2, 3).

Аналогічні правила щодо надання адвокатом правової допомоги на підставі договору та щодо гонорару встановлені й статтями 14, 28 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З'їздом адвокатів України 17.11.2012, а статтею 28 цих Правил передбачено право адвоката стягувати з клієнта, окрім гонорару, також і коштів, необхідних для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, види і порядок сплати яких визначаються договором.

Цивільні права особа здійснює, а цивільні обов'язки виконує у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; діючи у цивільних відносинах на власний ризик, особа повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається (ст. 3 ч. 1 п. 6, ст.ст. 12-14 ЦК України). Ніхто не може бути примушений до дій, вчинення яких не є обов'язковим для нього (ст. 19 ч. 1 Конституції України, ст. 14 ч. 2 ЦК України).

За загальними правилами, що випливають із положень, зокрема, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610 ЦК України, цивільні права та обов'язки, що виникають із договору, повинні належно виконуватися, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК України). Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання, водночас наявність підстави для виникнення боргу, пред'явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 626 ч.ч. 1, 5, ст. 627 ч. 1, ст. 628 ч. 1 ЦК України).

Згідно зі ст. 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Правовідносини, що виникли між сторонами справи регулюються Конституцією України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076- VI.

У відповідності до пп. 1, пп. 2 п. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 2 зазначеного Закону закріплено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.

Відповідно до ст. 20 зазначеного закону, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: 1) звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); 2) представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об'єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; 3) ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом; 4) складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку; 5) доповідати клопотання та скарги на прийомі в посадових і службових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги; 6) бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг; 7) збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою; 8) застосовувати технічні засоби, у тому числі для копіювання матеріалів справи, в якій адвокат здійснює захист, представництво або надає інші види правової допомоги, фіксувати процесуальні дії, в яких він бере участь, а також хід судового засідання в порядку, передбаченому законом; 9) посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов'язковий спосіб посвідчення копій документів; 10) одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань; 11) користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Статтею 55 Конституції України гарантовано право людини і громадянина на судовий захист. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Отже, первинним джерелом в якому визначаються повноваження адвоката вчиняти конкретні дії від імені та в інтересах клієнта в суді є саме договір як домовленість двох сторін.

Поруч із наведеним нині в ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI зазначається, що повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути посвідчені одним із таких документів: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Тобто у вказаній нормі зазначається про різні документи, в яких може відображатися факт укладення між адвокатом та клієнтом відповідного договору. Та найбільш важливо, які з таких документів можуть подаватися до суду для підтвердження повноважень адвоката по конкретній справі.

На відміну від цивільного, господарського та адміністративного судочинства в справах про притягнення до адміністративної і кримінальної відповідальності існують дещо інші вимоги до надання документів для підтвердження повноважень адвоката.

Так, ст. 271 КУпАП передбачає, що повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги.

Судом встановлено, що предметом договору сторонами конкретно зазначено вид правової допомоги - юридичний супровід у формі надання юридичних послуг щодо захисту інтересів ОСОБА_1 зі звільненням від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1, 2, 3, 4 ст.130 КУпАП, з огляду на те, що супроводу у вигляді участі в судових засіданнях не було, відповідно позивач за первісним позовом, правової допомоги у розмірі визначеному договором про надання правової допомоги не отримав, а тому у нього не виникає обов'язку щодо оплати не наданих послуг.

Щодо доводів про те, що має бути стягнута пеня у розмірі 3% від суми несплаченого гонорару за кожен день прострочення виконання зобов'язання, то у зв'язку з відсутністю боргу, через неналежне виконання умов договору, відповідно відсутні правові підстави для задоволення зустрічних позовних вимог в цій частині.

Отже, судом встановлено, що відповідачі за первісним позовом, не надали послуги у тому обсязі, у якому погодили сторони укладаючи договір про надання правової допомоги, з огляду на що у ОСОБА_1 немає обов'язку оплачувати вартість послуг, які він не отримав, проте які закріплені умовами договору.

Також, звертаючись до суду з зустрічною позовною заявою, відповідачами за первісним позовом та позивачами за зустрічним, не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що вони, як захисники, приймали участь при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, знайомилися з матеріалами справи, зверталися із заявами, клопотаннями до суду чи інших установ в зв'язку з розглядом адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1, приймали участь у судових засіданнях.

Крім того, як убачається зі змісту постанови Острозького районного суду Рівненської області від 28.09.2018, якою провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, в судовому засіданні було заслухано думку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1, та його захисника ОСОБА_4 Посилання про участь в судовому засіданні ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 як представників ОСОБА_1 в постанові суду - відсутні.

За таких обставин суд вважає зустрічні позовні вимоги необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами, а відтак обставини, на які посилалися позивачі за зустрічною позовною заявою, є недоведеними.

Отже, враховуючи наведене, а також зважаючи, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення можуть брати участь як захисники лише адвокати, повноваження яких підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги, тому у суду не має передбачених законом підстав для задоволення вимог відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним, проте вбачає наявними достатніх підстав для задоволення вимог ОСОБА_1

Разом з тим, суд окремо наголошує, що поняття представництва та захисту не є тотожними. Згідно правил КУпАП особа, яка притягується до відповідальності по своєму статусу потребує відносин захисту, а представництво має місце у відносинах, коли особа, яка притягується до відповідальності є неповнолітньою, або через свої фізичні або психічні вади не може сама реалізувати свої права (законні представники), а також у випадку, коли представник діє в інтересах потерпілого.

Окрім того, суд звертає увагу відповідачів за первісним позовом, що саме по собі лише проголошення судом рішення суду не є формою надання правової допомоги та не залежить від дій адвоката чи представника, а є законодавчо визначеною дією суду.

Також, з відповідачів слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн., оскільки позивач був звільнена від його сплати при подачі позову відповідно доЗакону України «Про судовий збір» та ч.6 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76, 83, 89, 92, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача задовольнити.

Розірвати договір про надання правової допомоги укладений 02 червня 2018 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі) грн. сплачених коштів за договором про надання правової допомоги від 02 червня 2018 року.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором надання послуг відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 квітня 2019 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.