Дата документу 08.01.2019
ЄУ № 420/1661/18
Провадження №2/420/90/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Чалого А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтенко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 19.01.2017 по справі №420/2364/16-ц, та стягнути з позивача аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до повноліття найстаршої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що необхідність в зменшенні аліментних платежів пов'язана з тим, що його матеріальне становище погіршилося, а саме: з 07.11.2017 його було звільнено з роботи, з 27.11.2017 по 11.03.2018 він перебував на обліку у Новопсковському районному центрі зайнятості у якості безробітного. До теперішнього часу не може офіційно працевлаштуватись. Джерелом існування є випадкові заробітки у приватних осіб.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 11.10.2018 відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

19.11.2018 до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач вимоги не визнала, просила у їх задоволені відмовити. Зазначила, що позивач посилається на те, що офіційно не працює, але він постійно їздить до РФ на роботу. На сьогоднішній день відповідач не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, постійно хворіє, знаходиться на диспансерному обліку в Новопсковській амбулаторії ЗПСМ з 29.07.2014 з діагнозом рецидивний обструктивний бронхіт, багато коштів потребує на лікування, обстеження. 02.04.2018 син ОСОБА_4 отримав травму, був прооперований, зараз потребує коштів на лікування та реабілітацію. Таким чином, позивачем жодним чином не доведені його позовні вимоги на зменшення розміру аліментів.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 03.12.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимогами не згодна та просить у їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 19.01.2017 стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.12.2016 до повноліття найстаршої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки №7746/16.22-41, виданої 16.11.2018 Новопсковським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, заборгованість за виконавчим листом №420/2364/16-ц, виданим 13.03.2017 Новопсковським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.12.2016 до повноліття найстаршої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, станом на 16.11.2018 становить 116,80 грн.

Позивач ОСОБА_1 не працює та офіційних доходів не має, з 27.11.2017 по 24.11.2018 перебував на обліку в центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_3, заповненою 30.06.1999, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів №14324 від 27.09.2018.

Відповідач ОСОБА_2 офіційно не працює, як безробітна не зареєстрована, офіційних доходів не має, що підтверджується довідкою, виданою Новопсковським районним центром зайнятості за вих. №687 від 16.11.2018 та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів №14514 від 16.11.2018.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1, 2, статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Визначивши та дослідивши обставини, передбачені статтею 182 СК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на підставі статті 192 СК України, оскільки позивач не надав доказів погіршення його матеріального стану.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що на теперішній час він офіційно не працює, не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки позивач є здоровою повнолітньою людиною, не має жодних утриманців, має постійне місце проживання, а тому йому ніщо не перешкоджає працевлаштуватись та забезпечувати мінімальний рівень для існування своїх дітей, що є його обов'язком.

Крім того, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на диспансерному обліку в Новопсковській амбулаторії ЗПСМ з 29.07.2014 з діагнозом рецидивуючий обструктивний бронхіт, що підтверджується довідкою, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Новопсковський центр первинної медико-санітарної допомоги Новопсковської районної ради» за вих. №40 від 16.11.2018.

Визначений Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 19.01.2017 розмір аліментів відповідає вимогам СК України, та його зменшення без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його дітей та суперечитиме їх інтересам.

Таким чином, слід повністю відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Судові витрати у зв'язку з відмовою у позові покладаються на ОСОБА_1.

Керуючись ст. 182, 192 СК України, ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.

Судові витрати у зв'язку з відмовою у позові покласти наОСОБА_1.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя А.В. Чалий