05.04.2019р. суддя Городоцького районного суду Львівської області Малахова Онуфер А.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про визнання недійсним кредитного договору, -
ОСОБА_1, 01.04.2019р. звернулася в суд з позовом про визнання недійсним договору №609722862 від 01.06.2018р., укладеного між нею та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Вивчивши матеріали справи, доходжу наступного висновку.
Позови, що виникають із кредитних правовідносин, пред'являються до суду за загальними правилами підсудності.
За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, а до юридичних осіб - в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ст. 27 ЦПК України).
Позивачка підсудність справи Городоцькому районному суду Львівської області мотивує тим, що оспорюваний кредитний договір порушує її права як споживача відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».
Так, статтею 28 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено альтернативну підсудність. Зокрема, відповідно до частини пятої цієї статті позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов'язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Пунктами 9, 11 частини першої вказаного Закону визначено, що споживачем є фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов'язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.
За положеннями пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» надав судам розяснення, де зазначив, що позовна заява про вирішення спору, що виникає з кредитних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам, встановленим статтею 175 ЦПК України, а залежно від предмета та підстави позову і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві. Зокрема, у разі предявлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо.
У заяві ОСОБА_1 від 01.04.2019р. не зазначено, яке саме її право, як споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, інше.
Із долучених до матеріалів справи документів також не убачається, що кредит, який був наданий ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» позивачці ОСОБА_1, є споживчим.
Більше того, як убачається зі змісту договору №609722862 від 02.05.2018р., і зокрема п. 4.7 позичальник ОСОБА_1 підтвердила, що отримала кредит не на споживчі цілі.
З огляду на вищенаведене, позивачка ОСОБА_1 в означеній справі не є споживачем послуг, наданих ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відтак справа не підлягає розгляду в порядку вказаного Закону, до такої слід застосувати загальні правила підсудності.
Враховуючи вищенаведене, доходжу висновку, що справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про визнання недійсним кредитного договору слід передати на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
У відповідності до положень ч. 1 і ч. 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Керуючись ст. ст. 4, 27, 31, 32 ЦПК України, суддя -
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів.
Суддя А.М. Малахова-Онуфер