судді Великої Палати Верховного Суду
Справа № 520/6036/18
Провадження № 14-650цс18
у справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора Одеської обласної філії Комунального підприємства «Благоустрій Шевченківського району» Васьківського Андрія Олександровича (далі - державний реєстратор Васьківський А. О., Одеська ОФ КП «Благоустрій Шевченківського району» відповідно) Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінанс Груп» (далі - ТОВ «ФК «Фінанс Груп»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Лекс Фарм Трейд» (далі - ТОВ «ФК «Лекс Фарм Трейд»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Благоустрій Шевченківського району» (далі - КП «Благоустрій Шевченківського району»), про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності
за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Фінанс Груп» на постанову Апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2018 року в складі колегії суддів Заїкіна А. П., Калараш А. А., Таварткіладзе О. М., та
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2019 року касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Фінанс Груп» на постанову Апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2018 рокузакрито.
Із висновками ВеликоїПалати Верховного Суду не погоджуюся та відповідно до частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) висловлюю окрему думку з огляду на таке.
У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі.
15 червня 2018 року ТОВ «ФК «Фінанс Груп»звернулося з апеляційною скаргою, у якій просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та закрити провадження у справі. Свої вимоги мотивувало тим, що суд першої інстанції помилково відкрив провадження у справі, оскільки спір є публічно-правовим і має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінанс Груп» залишено без задоволення, ухвалу Київськогорайонного суду м. Одеси від 01 червня 2018 року залишено без змін.
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ТОВ «ФК «Фінанс Груп» просило скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції порушено провадження у справі, яка підлягала розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Щодо можливості оскарження ухвали суду першої інстанції у зв'язку з порушенням правил юрисдикції, зазначаю наступне.
Ухвалу про відкриття провадження у справі Київськимрайонним судом м. Одеси постановлено 01 червня 2018 року.
Апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі подано 15 червня 2018 року та зареєстровано 19 червня 2018 року, тобто за дії ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року (у подальшому тексті будуть застосовуватися норми ЦПК України саме в зазначеній редакції).
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.
ЦПК України розрізняє предметну, суб'єктну, інстанційну та територіальну юрисдикцію (підсудність). Разом з тим усі вимоги щодо юрисдикції об'єднано в главі 2 ЦПК України «Цивільна юрисдикція».
У статті 19 ЦПК України визначено категорії справ, що відносяться до юрисдикції загальних судів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У статтях 23?25 ЦПК України передбачено, які саме цивільні справи та які суди їх розглядають у першій інстанції, які суди переглядають справи в апеляційному та касаційному порядку. Тобто визначено інстанційну юрисдикцію.
У параграфі3 ЦПК України йдеться про територіальну юрисдикцію (підсудність). Згідно з загальним правилом, передбаченим у статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. У статтях 28, 30 ЦПК України визначено альтернативну та виключну підсудність.
Якщо буквально тлумачити зміст пункту 8 частини першої статті 353 ЦПК України, то в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил територіальної юрисдикції, тобто підсудності.
Водночас погодитися з таким тлумаченням зазначеної норми не можна, оскільки вказане протирічить як завданням, так і основним засадам цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, розумності строків розгляду справи судом.
Необхідно розуміти місце та роль Верховного Суду в судовій системі України.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Згідно з частиною другою цієї статті Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, ? як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом; забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом; здійснює інші повноваження, визначені законом.
У справах про цивільні права та обов'язки моментом закінчення перебігу строку найчастіше Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає повне виконання судового рішення. Для встановлення розумності строку розгляду конкретної справи у національних судових органах ЄСПЛ визначив у своїй практиці кілька взаємопов'язаних критеріїв: поведінку заявника; складність справи; важливість для заявника предмета розгляду; поведінку державних та судових органів. Під час визначення розумності строків справ ЄСПЛ бере до уваги не тільки поведінку заявника, але й процесуальну діяльність суду.
Одним з найважливіших є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що у випадку, коли суд виніс рішення у справі, питання більше не може ставитися під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі Брумареску проти Румунії), а стаття 6 § 1 вимагає від суду винесення ефективного рішення (пункт 70 рішення ЄСПЛ у справі Обермайєр проти Австрії, рішення ЄСПЛ у справі Окяяй та інші проти Туреччини).
Чи буде дотримано таких вимог до цивільного судочинства, якщо порушення вимог щодо юрисдикції справи може бути заявлено лише після ухвалення судом першої інстанції судового рішення?
Обмежувальне тлумачення пункту 8 частини першої статті 353 ЦПК України тягне за собою неможливість оскарження до апеляційної інстанції ухвали про відкриття провадження у справі, постановленої з порушенням вимог щодо юрисдикції спору.
Разом з тим це вплине і на неможливість звернення з позовом до належного суду, до юрисдикції якого відноситься розгляд спору, оскільки вимоги всіх процесуальних кодексів (ЦПК України, КАС України та Господарського процесуального кодексу України у редакції від 03 жовтня 2017 року) певним чином уніфіковано і однією з підстав залишення позову без розгляду є перебування в провадженні цього чи іншого суду справи зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Крім того, відповідно до наукової доктрини термін «підсудність» вживається в декількох значеннях. Одне з них передбачає підсудність як процесуальний інститут, що регулює розподіл справ не тільки між окремими ланками відповідної судової системи, але й між судами рівної компетенції та для визначення компетенції суду.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вважаю, що пункт 8 частини першої статті 353 ЦПК України слід розуміти як можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності в розумінні як територіальної, так і предметної, суб'єктної та інстанційної юрисдикції.
Таким чином, аналіз статей 353 та 389 ЦПК України передбачає можливість і касаційного оскарження ухвали про відкриття провадження, що Велика Палата Верховного Суду у своїй ухвалі від 14 січня 2019 року не врахувала.
Суддя О. М. Ситнік