Справа № 159/4772/18
Провадження № 2/159/82/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді - Восковської О.А.

за участі секретаря - Канашкової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона є власником 2/3 частини житлового будинку №32 по вул.Лахоського в м.Ковелі, що стверджується витягом про державну реєстрацію прав. Позивачка вказує, що 14.07.1990 року її дочка ОСОБА_3М зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, а вона у свою чергу, як власниця житла надала згоду відносно його тимчасової реєстрації на її житловій площі. З урахуванням того, що в сім»ї відповідач проявив себе із негативної сторони, зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, створював конфліктні ситуації, що мало постійний характер, 09.09.2016 року її дочка припинила спільне проживання з відповідачем ОСОБА_2П, який згодом залишив помешкання в якому зареєстрований та не проживає там уже більше двох років. Також вказує, що відповідач будучи зареєстрованим у її помешканні порушує її права як власника на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним майном та у неї виникають проблеми по оплаті надміру нарахованих комунальних послуг. Позивач вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням в якому зареєстрований, оскільки в ньому не проживає вже більше двох років без поважних на те причин. За вказаних обставин позивач змушена звернутись до суду та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки останній в добровільному порядку знятись із реєстрації не бажає.

Ухвалою судді від 07.11.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду у порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 14.11.2018 року. Одночасно, відповідачу було надано строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 07.12.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.01.2019 року.

Відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не подано.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, подала до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити, судові витрати просить стягнути із відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.1ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст.163 ЖК України уразі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

З витягу про державну реєстрацію прав №30702633 від 21.07.2011 року убачається, що 2/3 частини житлового будинку №32 по вул.Лаховського в м.Ковелі належить на праві приватної власності ОСОБА_1, - позивачу по справі.

Із довідки РЖКП №1 та довідки наданої підрозділом УДМС України у Волинській області убачається, що за адресою м.Ковель вул.Крип»якевича, 34, крім позивача ОСОБА_1 та членів її сім»ї (дочки та сина), зареєстрований відповідач у справі ОСОБА_2

Наведені та досліджені судом вище перелічені докази є належними та допустимими і доказів, які б їх спростовували, сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, суду не надано.

У позовній заяві позивачка вказує, що через відмову відповідача скасувати свою реєстрацію у належній їй житловій площі, вона несе додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги, а відповідач, у свою чергу, усвідомлюючи, що він не користується житлом у якому лише зареєстрований, жодного разу не вносив плату за комунальні послуги.

Із поданої відповідачем ОСОБА_2 заяви убачається, що останній позовні вимоги не визнає, оскільки не має можливості прописатись у іншому місці, однак, доказів на підтвердження зазначених обставин останнім подано не було.

Окрім цього, будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів про поважність причин відсутності відповідача понад два роки, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду справи таких фактів встановлено не було.

Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач не проживає в спірному будинку тривалий час (більше двох років), суд, надані позивачем докази, визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. З іншої сторони відповідачем не надано доказів, що він проживає в спірному будинку, користуються ним та доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному будинку. При цьому, його тривала відсутність свідчить про те, що він має інше місце проживання, він не є власником спірного житла, а тому визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників такого приміщення (позивача).

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений ОСОБА_1 позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю його понад шість місяців у вище згаданому помешканні, де він зареєстрований, підлягає до задоволення.

Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12-13, 19, 81, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 71,163 ЖК України, ст.ст. 16,319,321,383,391 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий 24.11.1999 року Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області), який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинком №32 по вулиці Лаховського в місті Ковелі Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий 24.11.1999 року Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області)в користь ОСОБА_1 (13.04.1950 р.н, НОМЕР_2 виданий 16.07.2002 року Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області, і.н.) сплачений судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14.01.2019 року.

ГоловуючаОСОБА_4