Справа № 464/5204/18
пр.№ 2/464/166/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2019 м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючого Мички Б.Р.

секретар судового засідання Шутяк М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №464/5204/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2700 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 28.08.2004 уклала шлюб із відповідачем, в якому мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Вказує, що спільний син проживає із нею та перебуває на її утриманні. Окрім неповнолітнього сина, у неї є двоє дітей, які народилися у іншому шлюбі: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 Зазначає, що є особою з інвалідністю ІІІ групи, у 2018 році мала інсульт. Неповнолітній син ОСОБА_3 самостійних прибутків та нерухомого майна не має. Відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання сина не надає. Потреби сина постійно зростають, зокрема несе витрати на його утримання у зв'язку із необхідністю оплати його харчування у школі, придбання навчальних посібників, робочих зошитів, атласів та контурних карт, щоденне харчування, побутове обслуговування, витрати на одяг на взуття, одяг та медикаменти. З урахуванням викладеного просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 02.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомленою про дату, час та місце проведення розгляду справи, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити, щодо заочного розгляду справи та прийняття заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча згідно з ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

У зв'язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.

З'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сторони є батьками дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 18.03.2005 (а.с.4)

Судом встановлено, що на даний час шлюб між сторонами розірвано, що стверджується рішенням Франківського районного суду м.Львова від 11.12.2008 у справі №2-2925/2008р. (а.с.5) та свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_3 від 07.12.2012 (а.с. 8).

Неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом із матір'ю ОСОБА_1, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку №3162 від 06.09.2018 (а.с.7).

На даний час позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_7, що стверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 08.02.2014, та у шлюбі у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується свідоцтвами про народження НОМЕР_5 від 30.01.2014 та Серії НОМЕР_6 від 24.01.2015 відповідно (а.с. 9, 11, 12).

Згідно із ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З приписів зазначених правових норм вбачається, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Згідно ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язкуутримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина є підставною.

Суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків із утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Разом з тим, суд враховує, що обов'язок утримувати дитину в рівній мірі покладається на обох батьків, у тому числі на позивача.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Вказане свідчить про те, що суть аліментних зобов'язань полягає не в покладенні обов'язку на одного з батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що необхідні для її розвитку та виховання.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частиною 2 даної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивача на утримання неповнолітньої дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стану здоров'я сторін, зокрема незадовільного стану здоров'я позивача, яка є особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №837253 від 11.09.2018, задовільний стан здоров'я відповідача /наявність хворіб жодним чином не підтверджена/, матеріального становища сторін, зокрема наявність стабільного доходу у сторін не доведена, відсутності у відповідача на утриманні інших осіб /наявність таких осіб жодним чином не підтверджена/, наявність на утриманні позивача, окрім спільного із відповідачем сина, ще двох малолітніх дітей, а також з урахуванням тієї обставини, що обов'язок утримувати дітей лежить на обох батьках. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками.

Суд бере до уваги той факт, що на сьогодні законодавець закріпив рекомендований розмір аліментів на одну дитину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до приписів ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року становить 2027 грн.

Виходячи із вищенаведеного, із врахуванням відсутності заперечень відповідача, який не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, суд дійшов переконання, що позовну вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі слід задовольнити частково, а саме слід визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2027 грн щомісячно, що на даний час становитиме рекомендований розмір аліментів для забезпечення першочергових потреб неповнолітнього, починаючи з 12 вересня 2018 року і до досягнення ним повноліття. Такий розмір відповідатиме інтересам дитини, буде необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку і не порушуватиме права кожної із сторін. Суд вважає необгрунтованою вимогу в частині стягнення аліментів у розмірі 2700 грн., оскільки позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про щомісячні витрати на утримання дитини у зазначеному розмірі, а також не доведено можливість відповідача оплачувати такі у такому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України та керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354, ч.1 ст.430 ЦПК України,

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 2027 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 вересня 2018 року і до досягнення ним повноліття.

В решті позову відмовити.

Розмір аліментів стягуваний у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 704 грн 80 коп. судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, 1982 р.н., місце проживання: АДРЕСА_2.

Головуючий Б.Р. Мичка