Апеляційне провадження № 22-ц/824/4772/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 756/6441/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - УПСЗН),

відповідач - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4,

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року, ухваленого під головуванням судді Шумейко О.І. в приміщенні суду, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року УПСЗН звернулося з позовом до ОСОБА_4 про стягнення надміру виплаченої державної субсидії.

Свої вимоги мотивувало тим, що у листопаді 2014 року ОСОБА_4 призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на період із жовтня 2014 року по квітень 2015 року у розмірі 3 745,52 грн. У результаті проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_4 надав недостовірну інформацію про свої доходи і майновий стан, що призвело до надмірної виплати бюджетних коштів для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Просило стягнути з відповідача надміру виплачену державну субсидію у розмірі 3 745,52 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2016 року позов УПСЗН задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 надміру виплачену державну субсидію у розмірі 3 745,52 грн. на окремий рахунок УПСЗН. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити, оскільки спір виник з публічно-правових відносин і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначав, що судом неправомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з нього судового збору, оскільки він є інвалідом першої групи і звільнений від сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2108 року касаційну скаргу УПСЗН задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 1 березня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та суддів Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв'язку із зазначеним вищевказана апеляційна скарга підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В судове засідання сторони справи та їх представники не з'явилися. Про розгляд справи повідомлені належно, проте про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з'явилися, то датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 8 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернувся до УПСЗН із заявою про призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. У декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, відповідач вказав, що він є єдиною особою, яка зареєстрована у квартирі, отримує пенсію, інших доходів не має. До заяви ОСОБА_4 долучив довідку про склад сім'ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 01 грудня 2014 року, в якій вказано, що окрім відповідача в квартирі АДРЕСА_1 жодних осіб не зареєстровано (ас.ас. 6, 7).

04 грудня 2014 року ОСОБА_4 за рішеннями УПСЗН призначена субсидія у розмірі 614,60 грн. щомісяця строком на 5 місяців (з листопада 2014 року по березень 2015 року) та у розмірі 309,37 грн. на жовтень 2014 року (а. с. 11, 12).

24 квітня 2015 року ОСОБА_4 за рішенням УПСЗН призначена субсидія у розмірі 363,15 грн. на квітень 2015 року (ас. 10).

У період із жовтня 2014 року по квітень 2015 року ОСОБА_4 отримував субсидію на одну особу для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у загальній сумі 3 745,52 грн.

За результатом проведеної перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення житлових субсидій, управлінням встановлено, що у заяві відповідач не зазначив, що у вказаній квартирі з липня 2014 року зареєстрована ОСОБА_6

УПСЗН звернулося до відповідача з повідомленнями про відшкодування коштів за переплаченими субсидіями від 26 травня та 08 вересня 2015 року, оскільки вважало, що ОСОБА_4 приховав або свідомо подав недостовірні дані про доходи та майновий стан осіб, які були зареєстровані у квартирі, що вплинуло на встановлення права на субсидію. Однак такі повідомлення залишені відповідачем без задоволення.

У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктом цивільних прав.

Отримавши кошти з Державного бюджету України у вигляді субсидії, ОСОБА_4 фактично набув права власності на них.

Такий висновок підтверджується і у нормах Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (далі - Положення), яке прийнято з метою спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Таким чином, враховуючи висновки Постанови Великої Палати в цій справі, вбачається, що позовні вимоги УПСЗН підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності, та того, що ОСОБА_4 приховав або свідомо подав недостовірну інформацію щодо доходів та майнового стану осіб, які були зареєстровані у житловому приміщенні, що вплинули на встановлення права на отримання субсидії.

Апеляційний суд в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 Положення (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на отримання адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а також субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - субсидія) поширюється на громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках), у частині оплати ними користування житлом; утримання житла; управління багатоквартирним будинком, комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Згідно з пунктом 3 Положення призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій.

Пунктом 13 Положення встановлено, що для призначення субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає органу праці та соціального захисту населення заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходиі витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за встановленими формами.

За правилами пункту 20 Положення надання раніше призначеної субсидії припиняється, якщо громадянин приховав або свідомо подав недостовірні дані про доходи (не зазначив один із видів доходів) та майновий стан, що вплинули на встановлення права на субсидію, внаслідок чого йому була надміру перерахована сума субсидії, з місяця, в якому виявлено порушення.

Сума субсидії, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями або неповідомлення громадянином про набуття права власності на житло (житлове приміщення) іншою особою, яка не була в ньому зареєстрована, повертається ним за вимогою органу, що призначив субсидію.

У разі коли громадянин добровільно не повернув надміру перераховану (виплачену) суму субсидії, питання про її стягнення органи, що призначають субсидії, вирішують у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства відхиляються апеляційним судом, оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття гончаруком О.І. права власності на бюджетні кошти у вигляді субсидії, наданої йому УПСЗН у розмірі 3 745,52 грн, та стягнення з відповідача згаданої суми як набутої без достатньої правової підстави, то цей спір має приватноправовий, а не публічно-правовий характер.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 370/108/17 (провадження № 11-196апп18).

Як вбачається з матеріалів справи, у період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року ОСОБА_4 отримував субсидію на одну особу для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у загальній сумі 3745,52 грн.

Розмір житлової субсидії був розрахований позивачем, у тому числі на підставі наданої відповідачем довідки про склад сім'ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, з якої вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа - ОСОБА_4, загальна площа квартири - 50,7 кв.м (ас. 7).

За результатом проведеної перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення житлових субсидій, управлінням встановлено, що у заяві відповідач не зазначив, що у вказаній квартирі ще зареєстрована ОСОБА_6, починаючи з липня 2014 року.

Відповідно до довідки про склад сім'ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, наданою ЖБК «Зарево» від 22 травня 2015 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_7, 1988 року народження, ОСОБА_8, 1982 року народження, ОСОБА_6, 1940 року народження, починаючи з 11 липня 2014 року. ОСОБА_6 користується пільгами у розмірі 25%. При цьому, загальна площа квартири зазначена у розмірі 68,68 кв.м (ас. 14).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України (в редакція яка діяла на час ухвалення рішення), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, ці доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, вони були предметом дослідження суду першої інстанції і апеляційний суд погоджується з їх оцінкою та вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і, на думку колегії суддів, зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 367 ЦПК України.

Між тим, стосовно доводів апеляційної скарги щодо помилкового стягнення з ОСОБА_4 на користь УПСЗН сплаченої суми судового збору, то вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою ОСОБА_4 надано копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, де зазначено, що він є інвалідом І групи «Загальне захворювання» довічно.

Суд не звернув також уваги, що в поданих копіях документів до позовної заяви, а саме Заяви про призначення житлової субсидії від 28.11.2014, ОСОБА_4 зазначено, що він є інвалідом І групи (ас.6).

Разом з тим, при прослуховуванні звукозапису судового засідання від 13.09.2016, апеляційним судом встановлено, що при встановленні осіб, які беруть участь у справі ОСОБА_4 заявлено, що він не працює та є інвалідом першої групи. Проте, документів на підтвердження такої інформації у відповідача суд не витребував.

Таким чином, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції помилково стягнув з ОСОБА_4 сплачену суму судового збору.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Отже, ОСОБА_4 є особою, яка звільнена від сплати судового збору.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про компенсацію УПСЗН за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1378 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з держави України на користь УПСЗН сплаченої суми судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 1378,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року в частині стягнення витрат по сплаті судового збору скасувати та постановити у цій частині нове судове рішення, виклавши резолютивну частину у наступній редакції:

Компенсувати Управлінню праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації () за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач

Судді: