РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.

при секретарі - Рибачик О.А.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - адвоката Рудики С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення та розміру аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення та розміру аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21.11.2017 року по справі № 570/4315/17 було збільшено розмір аліментів та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 713 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

На даний час сума стягнутих аліментів є недостатньою для матеріального утримання сина, оскільки в силу свого віку дитина росте та потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, лікування та інше.

Крім того, дитина дуже часто хворіє, має діагноз - невротичні реакції. Епіактивність на ЕЕГ «Д». Лікування та підтримання нормального емоційного та психічного стану дитини потребує значних матеріальних затрат. Дитина відвідує Квасилівський ДНЗ, що також створює додаткові витрати на харчування дитини в дитячому садочку та інші супроводжуючі витрати. Нестача на лікування дитини призвела до того, що вона була змушена звернутися за допомогою до Квасилівської селищної ради, як до органу місцевого самоврядування. Просить суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів і стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі Ѕ частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 50% від фактично понесених, документально підтверджених, додаткових витрат на утримання та лікування сина щомісячно та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина в розмірі 50% їх фактичного понесення, що становить 2 656 грн.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала повністю та просить їх задоволити.

Представник відповідача - адвокат Рудика С.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина в розмірі 1/8 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та додаткові витрати на лікування в розмірі 1 290 грн.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21.11.2017 року по справі № 570/4315/17 було збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 713 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-5).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що за час, який минув після стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 713 грн, значно збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» складає 1 626 грн.

Крім того, інфляційні процеси, які відбулися в державі за останні роки не дозволяють позивачу забезпечити належне матеріальне утримання сина та його нормальний фізіологічний розвиток на визначену судом суму аліментів. Водночас суд вважає, що зміна способу стягнення аліментів - із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації без звернення до суду, що буде сприяти кращому захисту інтересів дитини.

Однак, визначений позивачем розмір аліментів, на думку суду, є значно завищеним.

Враховуючи, що на утриманні відповідача є дитина від нового шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, виходячи із засад справедливості та захисту прав дитини, суд вважає необхідним змінити розмір аліментів, встановлений вищевказаним рішенням суду, стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, позивач просить стягнути з позивача додаткові витрати у зв»язку з хворобою (медичні послуги, товари) та у зв»язку з харчуванням у дитячому навчальному закладі у загальні сумі 5 313,95 грн.

Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

В правовій позиці Верховного Суду України, висловленій 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, зазначено, що виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів на аліменти, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Таким чином, доведенню підлягає наявність у дитини хронічної хвороби та потребою в лікуванні, що є особливими обставинами і є підставою для стягнення з іншого із батьків додаткових витрат.

Суд звертає увагу на те, що в порядку ст. 185 СК України, позивачка, яка звертається до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину повинна надати суду документальні докази фактично понесених або майбутніх витрат, їх розрахунки та їх документальне обґрунтування. Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати, в даному випадку, на лікування і свідчать про необхідність стягнення додаткових витрат на дитину, розмір яких повинен обґрунтовуватись відповідними фінансовими документами (листами-призначеннями лікарів, чеків на придбання ліків, квитанцій про оплату звернення до консультацій лікарів тощо), довідками медичних закладів про вартість медичних послуг, витрат на лікування, рецептами лікарів, рахунками.

А тому, суд враховує, що хвороба дитини обумовлює додаткові витрати, які у розумінні ст. 185 СК України підлягають присудженню з того з батьків, хто не брав участі у таких витратах.

Позивачкою надано чеки про придбання ліків на суму 3 169,15 грн. (а.с. 21-22).

В зв'язку з цим, в цій частині з відповідача слід присудити додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 1 582,57 грн. (3 169,15 грн. : 2 = 1 582,57 грн.), які підтверджені наданими позивачкою чеками.

В частині стягнення витрат на харчування в дитячому садочку в сумі 2 144,80 грн., суд враховує, що надані позивачкою квитанції містять відомості про внесення позивачкою плати за харчування дитини в Квасилівському ДНЗ. Однак, суд враховує, що вказані витрати на їжу не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, а відносяться до першочергових витрат на утримання дитини (аліментами).

В зв'язку з цим, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивачки половину понесених додаткових витрат в сумі 1 582 грн. 57 коп.

В частині заявлених вимог про стягнення з відповідача в подальшому додаткових витрат в розмірі 50 % від фактично понесених витрат щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки участь батька у додаткових витратах на сина немає підтвердження, як щодо передбачених ст. 185 СК України підстав для такої участі у додаткових витратах на дитину, так і щодо належних та допустимих доказів витрат, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише понесені витрати, пов»язані з хворобою дитини у розмірі 1 582 грн. 57 коп.,

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідача.

Керуючись ст. 180-184,185,192 СК України, ст. ст. 7, 10, 76, 141, 263- 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення та розміру аліментів та додаткових витрат на утримання дитини - задовольнити частково.

Змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 570/4315/17 від 21 листопада 2017 року з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 713 гривень щомісячно, на стягнення аліментів в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 додаткові витрати понесені на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 582 грн. 57 коп.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2) в прибуток держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року № 570/4315/17 про стягнення із ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 713 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття - відкликати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук