ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Чернівці

справа № 727/3843/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Андрушків С.П.,

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвеєв Володимир Адольфович,

при розгляді справи за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Літвінової О.Г., дата виготовлення повного тексту рішення суду невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивовано тим, що у забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ОСОБА_1 та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», 20.07.2007 року було укладено іпотечний договір, яким передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності (за договором дарування).

06.05.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвеєвим В.А. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на вищезазначене майно на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Зазначає, що документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника перед ТОВ «Кредитні ініціативи» та встановлюють прострочення виконання зобов'язань нотаріусу не було надано, у зв'язку з чим стягувачем та нотаріусом було допущено грубе порушення норм права, що регулюють порядок та підстави для видачі виконавчого напису, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Провадження №22-ц/822/413/19 Категорія 59

Посилаючись на вказані обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 січня 2019 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис 06 травня 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвеєвим В.А., зареєстрованим в реєстрі №771, яким звернуто стягнення на квартиру номер АДРЕСА_1, що належить на прав власності ОСОБА_1

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на думку суду, у даному випадку приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Крім цього, як було встановлено в судовому засіданні, за заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» 16.04.2015 року державним виконавцем Шевченківської державної виконавчої служби Чернівецького управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого напису №771 виданого 06.05.2014 року.

Документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника перед ТОВ «Кредитні ініціативи» та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, нотаріусу не було надано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним, прийнятим при невірному застосуванні судом норм матеріального та процесуального права, не з'ясовано всіх обставин, що мають істотне значення для справи та не надано їм належної правової оцінки.

Зазначає, що вимоги позову ґрунтуються на вчиненому 06.05.2014 року виконавчому написі нотаріуса. Враховуючи те, що позовна заява була подана в квітні 2018 року по спливу 3 років 11 місяців з дати вчинення напису, позивачем пропущено строк позовної давності, який встановлено ст.257 ЦК України.

Посилання позивача на те, що нотаріусу не було надано документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника перед ТОВ «Кредитні ініціативи», є безпідставним, оскільки представником відповідача до заперечення на позов було додано копії документів, що встановлюють безспірність заборгованості, які були подані нотаріусу при подачі заяви про вчинення виконавчого напису, тобто належним чином виконано вимоги законодавства.

Крім того, вказує, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлювалися нормами ст.263 ЦПК України, яке в повній мірі їм не відповідає.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 19.07.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі-АКПІБ) та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №1962, в забезпечення виконання якого 20.07.2007 року між АКПІБ та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, предметом якого була квартира АДРЕСА_1.

Пунктом 5.2. Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього договору в добровільному (позасудовому) порядку (а.с.8-14).

17.12.2012 року на підставі договору відступлення права вимоги за кредитним договором та на підставі договору про передачу прав за договорами забезпечення, посвідченого 17.12.2012 року, ПАТ «АКПІБ» відступило право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи».

06.05.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвеєвим В.А. вчинено виконавчий напис відносно квартири АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Постановою від 16.04.2015 року державним виконавцем Шевченківського ДВС ЧУЮ відкрито виконавче провадження №47235775 згідно виконавчого напису нотаріуса №771 від 06.05.2014 року (а.с.15-16).

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до ст.35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Так, згідно зі ст.87 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції 11.08.2013 року) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В силу ст.88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно глави 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядку), затвердженого Наказом МЮУ від 22.02.2012 № 296/5 (в редакції від 28.03.2014), захист цивільних прав здійснюється нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису.

Виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа.

Підпунктом 1.1., 1.2. пункту 1 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, п.п.2.1. п.2 глави 16 Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім наведеного, пункт 3 глави 16 Порядку містить умови вчинення виконавчого напису.

Підпункт 3.1. якого визначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (підпункт 3.2. п.3 глави 16 Порядку).

Згідно вказаного Порядку (в редакції від 29.11.2001 року, яка діяла на час вчинення нотаріального напису), а саме пункту 1, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо. Відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Обґрунтовуючи незаконність дій нотаріуса та перевіряючи їх відповідність зазначеним вище вимогам суд першої інстанції за визначеними нормативними документами послідовності дій у першу чергу мав звернути уваги за звернення кредитора до нотаріуса, а далі надавати правову оцінку його діям.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що згідно п.п.2.1. п.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява.

Так, в матеріалах справи наявна заява про вчинення виконавчого напису, яка адресована приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в додатках якої міститься перелік необхідних для того документів (а.с.32-35).

Однак в матеріалах справи відсутні докази звернення ТОВ «Кредитні ініціативи» саме до нотаріуса Матвеєва В.А., яким був вчинений оскаржуваний виконавчий напис, через що відповідачем (кредитором) не доведено законність виконавчого напису.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, безпідставно приступив до подальшої правової оцінки дій нотаріуса при вчинені виконавчого напису, що не завадило ухвалити по суті правильне рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно пропуску строку позовної давності позивачем, то колегія відмічає наступне.

В силу ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст..257 ЦК України).

Згідно вимог ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 виконавчого напису нотаріуса, а також при наявності процесуальної можливості спростувати доводи про час отримання постанови про відкриття виконавчого провадження раніше, ніж зазначав сам позивач, відповідач такого обов'язку не виконав.

Приймаючи обізнаність позивача про оспорюваний виконавчий напис з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження у листопаді 2015 року, то станом на день звернення до суду, а саме 18.04.2018 року, трирічний строк позовної давності ОСОБА_1 не пропущено.

З огляду на все вищезазначене колегія приходить до висновку про те, що висновок суду першої інстанції, за яким виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, по суті є вірним, але з інших підстав, ніж встановив суд, а саме з підстави відсутності доказів звернення із заявою про вчинення виконавчого напису саме до приватного нотаріуса Матвеєва В.А., у зв'язку з чим рішення суду відповідно до правил п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвеєв Володимир Адольфович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - в частині мотивів для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, змінити відповідно до обґрунтувань мотивувальної частини постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, А.І. Владичан /