Постанова

Іменем України

09 січня 2019 року

м. Київ

справа № 500/3606/16-ц

провадження № 61-26629св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонере товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року у складі судді Баннікової Н. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 лютого 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір

№ 2007/669-19/9, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_4 кредит в іноземній валюті в сумі 17 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 08 лютого 2022 року згідно з графіком погашення кредиту або достроково у випадках, передбачених вказаним кредитним договором, та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,5 % річних.

24 вересня 2012 року, відповідно до Договору про внесення змін № 3 до кредитного договору, валюту кредиту було змінено на гривню та встановлено нову відсоткову ставку в розмірі 9,9 % річних.

Позичальник платежі за кредитним договором належним чином не здійснювала, у зв'язку з чим станом на 16 червня 2016 року утворилась заборгованість у сумі 180 923,12 грн, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 106 230,68 грн; заборгованість за відсотками в розмірі 30 402,58 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 30 221,14 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 5 606,51 грн; інфляційні втрати за кредитом в розмірі 7 186,26 грн; інфляційні втрати за відсотками в розмірі

1 275,95 грн, яку до теперішнього часу не погашено.

ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 09 лютого 2007 року

№ 2007/669-19/9 та додатковими угодами до нього в загальній сумі

180 923,12 грн.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у погашення заборгованості за кредитним договором від 09 лютого 2007 року

№ 2007/669-19/9 та додатковими угодами до нього грошові кошти в загальній сумі 180 923,12 грн, з яких: 106 230,68 грн - заборгованість за кредитом;

30 402,58 грн - сума заборгованості за відсотками; 30 221,14 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 5 606,51 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків, 7 186,26 грн - розмір інфляційних витрат за кредитом;

1 275,95 грн - розмір інфляційних витрат за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір в сумі

2 713,85 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 16 червня 2016 року утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. При цьому, суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

16 серпня 2017 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції зроблено неякісний технічний запис судового засідання.

Позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування кого заявлено відповідачем.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09 лютого 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2007/669-19/9, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_4 кредит в іноземній валюті в сумі 17 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 08 лютого 2022 року згідно з графіком погашення кредиту або достроково у випадках, передбачених вказаним кредитним договором, та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,5 % річних.

24 вересня 2012 року, відповідно до Договору про внесення змін № 3 до кредитного договору, валюту кредиту було змінено на гривню та встановлено нову відсоткову ставку в розмірі 9,9 % річних.

Позичальник платежі за кредитним договором належним чином не здійснювала, останній платіж було здійснено 06 вересня 2013 року, у зв'язку з чим станом на 16 червня 2016 року утворилась заборгованість у сумі

180 923,12 грн, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 106 230,68 грн; заборгованість за відсотками в розмірі 30 402,58 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 30 221,14 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 5 606,51 грн; інфляційні втрати за кредитом в розмірі

7 186,26 грн; інфляційні втрати за відсотками в розмірі 1 275,95 грн, яку до теперішнього часу не погашено.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що ОСОБА_4, підписавши кредитний договір, ознайомилась та дала згоду по всіх істотним умовам договору, отримала кошти за вказаним договором та тривалий час виконувала його. Суди дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки в порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 09 лютого 2007 року

№ 2007/669-19/9 позичальник не виконувала взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Доводи заявника про те, що позивачем пропущено строк позовної давності є безпідставними, оскільки останній платіж ОСОБА_4 здійснила 06 вересня 2013 року, а з позовом до суду банк звернувся 04 липня 2016 року, тобто в межах трьохрічного строку, встановленого статтею 257 ЦК України.

Доводи заявника про неякісний технічний запис судового засідання також є безпідставними, оскільки це не призвело до неправильного вирішення спору.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до оцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішення відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська