Дата документу 08.04.2019 Справа № 310/2856/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/2856/18 Головуючий у 1-й інстанції: Вірченко О. М.
провадження № 22-ц/807/1082/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 у особі представника ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 грудня 2012 року між ним та відповідачем було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. В зв'язку із наведеним до ЄРДР за № 0001018 були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України по факту шахрайського заволодіння невстановленою особою грошовими коштами, належними вкладникам ПАТ КБ «ПриватБанк», по якому він є потерпілим. Під час досудового розслідування було встановлено, що в квітні 2008 року приблизно о 10.00 год. невстановлена особа, перебуваючи у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» по вул. Мелітопольське шосе в м. Бердянську Запорізької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою позивача, незаконно заволоділа його грошовими коштами, спричинивши потерпілому майнову шкоду на суму 20 000 грн.

В квітні 2008 року він оформив кредит на суму 4 700 грн., але через своє психічне захворювання він точно не пам'ятає, при яких обставинах було укладено вказаний кредитний договір. Отриманою карткою шляхом зловживання його довірою та шляхом введення його в оману заволоділа ОСОБА_4, у якої він працював підсобним робітником в магазині «Подарочний» в 2008 році. Рішенням Бердянського міськрайсуду від 25 травня 2017 року з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 07 лютого 2012 року б/н в сумі 31 505,20 грн. Вказує, що він є психічно хворою людиною, інвалідом третьої групи з дитинства і потребує постійного стороннього догляду. Таким чином, в момент укладення кредитного договору він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в результаті психічного захворювання з безперервним типом перебігу.

Посилаючись на вказані обставини, просив у відповідності до положень ст.. 225 ЦК України визнати недійсним кредитний договір, а саме - генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07 грудня 2012 року б/н, укладену між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 у особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

У відзиві на скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що в матеріалах справи наявні всі докази того, що позивач не тільки отримав кредит, але й користувався ним та частково повертав кредитні кошти до січня 2014р., а отже йому було зрозуміло, що він укладає саме кредитний договір та про його права і обов»язки за цим договором. Просить скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 2 ч. 6 статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними відбувається з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи (в тому числі посмертної), так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Згідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Вказаний висновок зроблений в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц.

Відповідно до постанов Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28.09.2016 року, № 36-9цс12 від 29.02.2012 року, № 6-9цс12 від 29.02.2012 року підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент його вчинення розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Судом встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 25 травня 2017 року були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 07 грудня 2012 року в розмірі 31 505,20 грн., а також судові витрати в розмірі 1 217,07 грн.

Вказаним рішення встановлено, що 07 грудня 2012р. між ОСОБА_2 та Приватбанком була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно з якою ОСОБА_2 надано строковий кредит на суму 17 346,78 грн. строком на 60 місяців, з 07.12.2012р. по 31.12.2017р.

Цю угоду просив визнати ОСОБА_2 в цій справі недійсною з підстав ст.. 225 ЦК України, оскільки він не міг усвідомлювати значення своїх дій під час її укладення в силу наявного у нього психічного захворювання з безперервним типом перебігу.

З»ясовано, що згідно з довідками до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 04 вересня 2015 року та від 20 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності з дитинства.

Відповідно до довідки КУ «Бердянський психоневрологічний диспансер» Запорізької обласної ради від 27 лютого 2015 року № 173, ОСОБА_2 спостерігається лікарем-психіатром в КУ «БПНД» ЗОР з 1991 року, діагноз F70.1, є інвалідом третьої групи.

Згідно з витягом з ЄРДР № 0001018, 13 березня 2015 року до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення (злочин) за ч. 1 ст. 190 КК України. Обставинами для порушення кримінального провадження визначені наступні: в один із днів в квітні 2008 року приблизно о 10 год. невстановлена особа, перебуваючи у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» по Мелітопольському шосе в м. Бердянську Запорізької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_5, незаконно заволоділа його грошовими коштами, спричинивши потерпілому майнову шкоду на суму 20 000 грн.

Вирок по вказаному кримінальному провадженню на час розгляду даної справи не ухвалено.

Суд встановив, що за виписками по рахунку, відкритому йому на підставі Генеральної угоди, вбачається, що ОСОБА_2 з дня її укладення до 16 січня 2014р. щомісячно сплачував платежі на погашення кредиту.

Підставою для визнання цієї угоди недійсною ОСОБА_2 зазначив статтю 225 ЦК

України.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд вказував, що позивачем не доведено позов, оскільки не надано доказів про свою абсолютну неспроможність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при укладенні оспорюваної угоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 зазначає, що суд не врахував відомості з медичної документації, з яких саме вбачається, що позивач є психічно хворою людиною, та зазначені в документації діагнози, на думку апелянта, дають беззаперечні підстави вважати, що він під час укладення оспорюваної угоди не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Так, дійсно, матеріали справи містять декілька медичних документів, а саме: довідку, видану КУ «Бердянський психоневрологічний диспансер» Запорізької обласної ради від 27 лютого 2015 року № 173, згідно з якою ОСОБА_2 спостерігається лікарем-психіатром в КУ «БПНД» ЗОР з 1991 року, діагноз F70.1, є інвалідом третьої групи; довідки МСЕК від 04.09.2015 та від 20.10.2017р. про присвоєння позивачу інвалідності ІІІ групи з дитинства.

Але ці всі медичні документи були досліджені судом та на їх підґрунті суд робив висновок про недоведеність абсолютної неспроможності позивача саме 07.12.2012р. усвідомлювати значення своїх дій.

Колегія погоджується з цими висновками суду, внаслідок чого вважає неспроможними доводи скарги в цій частині.

Так, з цих довідок вбачається, що позивач з дитинства має захворювання - розумову відсталість легкого ступню, але не визнаний у встановленому законом порядку недієздатним або обмежено дієздатним.

Представник в скарзі зазначає, що внаслідок цього захворювання позивач потребує постійного стороннього догляду, але в жодній медичній довідці, наявній в матеріалах справи, про це не зазначається.

З довідки МСЕК вбачається, що позивач є навіть працездатним для роботи підсобним працівником, та вона не містить вказівки про необхідність постійного стороннього догляду позивача, що обов»язково зазначається, якщо такого стороннього догляду потребує інвалід.

Другим доводом апеляційної скарги представник позивача зазначає, що не є підтвердженим той факт, що позивач особисто користувався кредитними коштами та повертав їх банку.

Між тим, позивач не заперечує сам факт укладення ним Генеральної кредитної угоди, отримання картки. А отже, презюмується правомірність, а відтак чинність правочину, доки не буде доведено зворотнього.

У цій справі не встановлено тих обставин, що позивач передав картку та ПІН будь-якій іншій особі, яка знімала кошти та здійснювала платежі від імені ОСОБА_2 Таких фактів не було встановлено ані вироком суду, ані рішенням суду у інших справах. Та з позову вба-

чається, що позивачем зазначається лише про укладення договору з пороком волі.

За змістом рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2017р. у справі № 310/6005/16ц за позовом Приватбанку до ОСОБА_2 про стягнення коштів за Генеральною угодою від 07.12.2012р., яке набрало законної сили 20.06.2017р., в ході розгляду тієї справи в інтересах ОСОБА_2 діяв його представник ОСОБА_3, яка не заперечувала проти позову банку з підстав відсутності у ОСОБА_2 вільного волевиявлення на укладення кредитного договору, а також не заперечувала отримання кредиту, часткове його погашення, а оспорювала лише структуру заборгованості та просила застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України для зменшення неустойки.

Таким чином, вказаним рішення наразі і встановлено факт отримання кредитних кош-

тів та часткове погашення кредиту за оспорюванню угодою саме ОСОБА_2

Як зазначає банк, про втрату картки або заволодіння нею іншими особами, відомостей не мається, та з такими заявами позивач до банку не звертався.

Наявність кримінального провадження за фактом заволодіння коштами ОСОБА_2 у 2008р., коли укладалась первісна кредитна угода, яка належним чином не виконувалась позичальником, наслідком чого була реструктуризація боргу укладеною 07.12.2012р. Генеральною угодою, не є підставою вважати ці факти встановленими, оскільки вироку суду у цьому кримінальному провадженні не мається.

Таким чином, для доведення своїх вимог позивач та його представник посилались лише на наявність у позивача певного діагнозу про психічний розлад у вигляді легкого ступеню розумової відсталості, який сам по собі не може бути достатнім для визнання судом доведеним факту абсолютної неспроможності позивача розуміти значення своїх дій та керувати ними станом на 07.12.2012р., тим більше, що таке захворювання носить постійний характер, але при цьому позивача не визнано ані обмежено дієздатним, ані недієздатним.

Між тим, у цій справі ані свідками, ані висновок психіатричної експертизи, про проведення якої не заявлялось позивачем в ході розгляду справи, вказані обставини не доказувались.

В той же час вбачається, що позивач працездатний, сторонньої допомоги не потребує, вільно укладає угоди, звертається з заявами та позовами, що не свідчить про неможливість ним усвідомлювати значення своїх дій.

Отже, з огляду на зібрану у справі доказову базу суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність своїх позовних вимог позивачем, нових доказів до апеляційної скарги додано не було та позицію позивача в скарзі побудовано лише на переоцінці тих доказів, які наявні в матеріалах справи, а тому підстав для задоволення скарги колегія не вбачає, у зв»язку з чим у відповідності до положень ст.. 375 ЦПК України вона підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 у особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 08 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: