РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 555/134/18

Провадження № 22-ц/4815/21/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Старовецька Ю.В.

Рішення ухвалене в м. Березне

Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначена.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та вказує, що ОСОБА_6 намагався без її згоди відчужити транспортний засіб марки «JAGUAR S-TYPE», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, який є спільним майном подружжя, тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля марки «JAGUAR S-TYPE», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задоволено: визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на ? частину транспортного засобу - автомобіль марки «JAGUAR S-TYPE», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 вважає, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що ОСОБА_4 було набуто право власності на спірний транспортний засіб на усіх законних підставах про те, що автомобіль може бути спільною сумісною власністю їй не було відомо.

Вказує, що по факту придбання ОСОБА_6 спірного транспортного засобу було надано копію відповіді регіонального сервісного центру у Львівській області (ТСЦ №4641), відповідно до якої в матеріалах перереєстрації проведеної 21.01.2016 відсутня письмова згода ОСОБА_2 на придбання транспортного засобу ОСОБА_6, тобто відсутність даної згоди вказує, що ОСОБА_6 придбав автомобіль виключно для себе і за власні кошти і дане майно не може вважатися спільною сумісною власністю.

Зазначає про те, що судом першої інстанції не було здобуто жодних доказів того, що спірний транспортний засіб було придбано за кошти подружжя, а не ОСОБА_6

Вказує на те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Також, звертає увагу на те, що суд першої інстанції мав би дочекатися рішення суду про дійсність чи недійсність договору купівлі-продажу від 26.08.2017 №6726/17/006971, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про купівлю останньою спірного транспортного засобу, але цього зроблено не було.

Крім того, вказує на те, що законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім"ї майна. Отже, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

За наведених підстав, просив рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 16.08.2018 скасувати та повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились. В поданому клопотанні про проведення відеоконференції відмовлено, про що постановлено відповідну ухвалу від 16 січня 2019 року.

Представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 03.10.2010 (а.с.4).

За договором купівлі-продажу транспортного засобу №2/758 від 21.01.2016 року, ОСОБА_6 придбав транспортний засіб марки «JAGUAR S-TYPE» (а.с.9).

Відповідно до договору комісії №6726/17/006971 від 26.08.2017 року, укладеного між ТзОВ «М.в.Л.ГРУП» та ОСОБА_6 комісіонер зобов'язався за дорученням комітента та винагороду здійснити від свого імені угоду з продажу товару - транспортного засобу марки «JAGUAR S-TYPE», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1. (а.с.28).

Як слідує з договору купівлі-продажу транспортного засобу №6726/17/006971 від 26.08.2017 року, укладеного між ТзОВ «М.В.Л.ГРУП» та ОСОБА_4, остання придбала транспортний засіб марки «JAGUAR S-TYPE», 2006 року випуску, кузов НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 20 000 грн. (а.с.27).

Згідно повідомлення ТзОВ «М.В.Л.ГРУП» договір №№6726/17/006971 від 26.08.2017 року значиться анульованим з 02.09.2017 року (а.с.11).

Із довідки територіального сервісного центру 5641 РСЦ МВС в Рівненській області №31/17/5641-5634 від 18.10.2017 року вбачається, що станом на 18.10.2017 за ОСОБА_6 зареєстровано транспортний засіб - марки «JAGUAR S-TYPE», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку.

Частина 2 статті 60 СК України передбачає, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом першої інстанції було встановлено, що сторони на час придбання спірного транспортного засобу перебували у шлюбі і відповідач підтвердив ту обставину, що автомобіль було придбано за спільні кошти сімейного бюджету. Суду не було представлено жодних доказів, які б вказували на протилежне. З урахування наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що транспортний засіб марки «JAGUAR S-TYPE», 2006 року випуску, кузов НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, є спільним майном подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі (частина 1 статті 71 СК України), а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки (частини 4,5 СК України).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем заявлено вимогу про поділ майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на ? частину транспортного засобу.

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що третьою особою - ОСОБА_4 було набуто право власності на спірний транспортний засіб на усіх законних підставах не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження спростовуються наявними в справі доказами, зокрема повідомленням ТзОВ "М.В.Л.ГРУП", про те, що договір купівлі-продажу №6726/17/006771 від 26.08.2017 про купівлю ОСОБА_4 транспортного засобу марки «JAGUAR S-TYPE», 2006 року випуску, кузов НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2. Згідно бази даних АРМ "Торгівля КТЗ" значиться анульованим.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність спору про дійсність договору купівлі-продажу від 26.08.2017 №6726/17/006971, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про купівлю останньою спірного транспортного засобу, на який покликається представник третьої особи, як на підставу для зупинення провадження та підставу, яка може вплинути на розгляд даної справи, оскільки вищевказаний спір про визнання дійсним правочину жодним чином не впливає на можливість розгляду спору про поділ майна подружжя, оскільки дані спори містять різний предмет, підстави та сторони.

Крім того, як слідує з пояснень ОСОБА_3 10 січня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання дійсним правочину відмовлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, що склались між сторонами та встановив, що спірний транспортний засіб є спільним майном подружжя та підлягає поділу, а тому позов ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання за нею права власності на ідеальну частку у спільному майні подружжя - транспортному засобі автомобілі марки «JAGUAR S-TYPE», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 підлягає до задоволення.

Інші доводи наведені представником третьої особи в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, яким надана належна оцінка судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.

Головуючий: Судді :