Провадження №2/756/715/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

за участі секретаря Румянцевій Т.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ТОВ « Житлобуд-1», ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2, третя особа ТОВ « Житлобуд-1», ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, стягнення компенсації за різницю між ідеальною та фактичною частками та розподіл особових рахунків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить 9/16 частина квартири АДРЕСА_1, в якій вона протягом тривалого часу проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 та пасинком ОСОБА_2. Після смерті чоловіка відповідач ОСОБА_2, створив в квартирі всі умови для того, щоб позивач з неї з'їхала. На даний час позивач винаймає інше житло та не має можливості розпоряджатися власним майном, оскільки відповідачі змінили в квартирі замки, ключі позивачу не надають. Позивач неодноразово зверталася до відповідачів з пропозицією сплатити її частку, проте останні категорично відмовляються від даної пропозиції.

Посилаючись на наведене, просить суд встановити наступний порядок користування квартирою: кімнату №4 площею 15,0 кв.м. та веранду площею 17,6 кв.м., виділити в користування позивача, кімнату №1 площею 27,4кв.м., кімнату №2 площею 22,8 кв.м., кімнату №3 площею 16,0кв.м., кімнату №5 площею 58,0кв.м. виділити у користування відповідача, місця загального користування (кухня, 3 санвузли, коридори, кладові та хол) залишити у спільному користуванні, та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 157 838,66грн. за різницю між її ідеальною та фактичною часткою та розділити особові рахунки по сплаті житлово- комунальних послуг по утриманню даної квартири.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. До судового засідання надав відзив, який знаходиться в матеріалах справи( а.с.81-85).

Третя особа ТОВ « Житлобуд-1» до судового засідання не з'явилася про дату, місце та час повідомлялася належним чином. До судового засідання надали клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника.

Третя особа ОСОБА_3 до судового засідання не зявилася про дату, місце та час повідомлялася належним чином про причини неявки суд не повідомила.

Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений шлюб 12 серпня 2005 року. який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис№1109( а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть( а.с.10).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.2017 позивач ОСОБА_1 отримала у спадок після смерті ОСОБА_4 9/16 часток квартири АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до довідки форми №3 від 23.09.2015року за №483 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 з 01.12.2000р., ОСОБА_1.з 30.09.20005р. та ОСОБА_5.з 27.02.2014р. ( а.с.25).

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що спірна квартира перебуває у спільній частковій власності сторін по справі. На час розгляду даної справи у квартирі проживає відповідач та третя особа.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04.11.2013р. усунуто перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1( а.с.26).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.08.2016р. у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Головне управління юстиції в м. Києві в особі Першої Київської державної нотаріальної контори про усунення від права на спадкування - відмовлено.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За правилами ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Як вбачається з копії технічного паспорту на квартиру, квартира АДРЕСА_1 складається з п'яти кімнат площею 27,4 кв.м., 22,8 кв.м. та 16,0 кв.м.,15,0кв.м.,58,0 кв.м., кухні площею 20.2 кв.м., санвузла площею 5,4,8.2,8.0 кв.м., коридорів площею 17,1,12.1кв.м., кладовою 3,6кв.м.,4.1кв.м.,3.0кв.м., веранди 17,6кв.м., хол 11,3кв.м. Загальна площа квартири становить 255,5 кв.м., житлова площа 139,2 кв.м.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу на праві власності належить 9/16 часток вказаної квартири.

Позивач просить виділити у її користування одну кімнату, загальна площа якої складає 15,0 кв.м.,та веранду площею 17,6кв.м. Відповідач проти такого поділу квартири заперечував.

Суд вважає, що визначення саме такого порядку користування жилим приміщенням не буде порушувати прав всіх співвласників та встановленого порядку користування квартирою, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме виділення у користування позивачу кімнати, площею 15,0 кв.м.,та веранди 17,6кв.м., а відповідачу - всі інші кімнати.

Згідно статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідностатті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина другастатті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Частина 1 статті 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними протоколом № 11, проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, при вирішенні будь-якого спору, що виникає з реалізації права спільної часткової власності, крім спеціальних норм варто враховуватиі загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності, у взаємозв'язку і поєднанні з принципом врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Для правильного вирішення спору за вимогами одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості цієї частки, виділ якої є неможливим, піддягає обов'язковому встановленню наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьоїстатті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідно до ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.1, 2, 3 ч.1 ст.365 Цивільного кодексу України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.07.2014 року у справі №6-68 цс14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні.

За ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 24.02.2016 року № 6-2784цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем.

Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації за різницю часток в праві власності на квартиру не підлягають задоволенню.

Окрім того позивачем заявлено позову вимогу про розподіл рахунків по сплаті житлово- комунальних послуг по утриманню даної квартири.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна, у сплаті податків, зборів, обов'язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Разом з тим, вирішити питання про поділ особових рахунків як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, суд може лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна з осіб, яка претендує на оформлення особового рахунку на своє ім'я, та визначення площі приміщень, що перебуватимуть у спільному користуванні.

З огляду на те, що у судовому порядку вирішено питання виділення у користування позивачу конкретної житлової площі, яка б підлягала оплаті за самостійним особовим рахунком, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення даних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ТОВ « Житлобуд-1», ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю- задовольнити частково.

Визначити порядок користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, кімнату №4, площею 15,0 кв.м. та веранду площею 17,6 кв.м., а ОСОБА_2 - кімнату №1 площею 27,4кв.м., кімнату №2 площею 22,8 кв.м., кімнату №3 площею 16,0кв.м., кімнату №5 площею 58,0кв.м. Місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників.

Розділити особовий рахунок на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 255,5 кв.м, житловою площею 139,20 кв.м, відповідно до встановленого порядку користування , відповідно до якого ОСОБА_1 виділено у користування кімнату 15,0 кв.м, та веранду 17,6 кв.м., ОСОБА_2 - кімнату №1 площею 27,4кв.м., кімнату №2 площею 22,8 кв.м., кімнату №3 площею 16,0кв.м., кімнату №5 площею 58,0кв.м., в загальному користуванні залишено кухня, санвузли площею, коридори площею, кладови, хол.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Луценко