ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5834/18 Номер провадження 22-ц/814/230/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниця Ю.В., Прядкіна О.В.

розглянувши у м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 19 листопада 2018 року, постановлене суддею Миронець О.К.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Явір-2000» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в:

16.06.2018 ОСОБА_2 звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просив стягнути на його користь з приватного підприємства «Явір-2000» середній заробіток за час з дня звільнення 31.10.2017 по день фактичного розрахунку 06.08.2018, що становить 34 005, 96 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що працював охоронцем ПП «Явір-2000» на об'єкті МЕТРО РІВНЕ з 01.12.2015 до 31.10.2017 та був звільнений із займаної посади за домовленістю сторін. За його зверненням Управління держпраці у Полтавській області провело перевірку відповідача щодо дотримання вимог трудового законодавства, за результатами якої складено акт від 07.08.2018 №ПЛ1615/168/АВ, яким встановлено, що при звільненні йому не було виплачено 337,56 грн. індексації заробітної плати. Вказану суму підприємство виплатило 06.08.2018, тому просить суд стягнути з ПП «Явір-2000» середній заробіток за 9 місяців затримки фактичного розрахунку, виходячи із середньої заробітної плати 3 778,44 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 19 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що з позивачем на день звільнення проведений повний розрахунок, а 337,56 грн. донараховані вже після його звільнення та виплачені в день перевірки підприємства Управлінням держпраці у Полтавській області, тому відсутні підстави для застосування ст.ст.116.117 КЗпП України.

Із рішенням районного суду не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати й постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що судом не враховано норми ст.116 КЗпП України якими визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день його звільнення. Індексація заробітної плати є складовою частиною заробітної плати, і працівник має право звернутися із позовом про стягнення сум індексації незалежно від того, чи були такі суми нараховані на день його звільнення.

Зазначає, що під час проведення розрахунку при звільненні йому, ОСОБА_2, не було виплачено кошти в сумі 337,56 грн., як складову заробітної плати за червень - жовтень 2017 року, що і стало підставою звернення до Управління держпраці у Полтавській області, для підтвердження наявності заборгованості під час звільнення.

Також звертає увагу, що ПП «Явір-2000» фактично визнано позовні вимоги, суть заперечень відповідача зводився до пропорційного застосування відповідальності до вчиненого підприємством порушення прав позивача.

27.12.2018 ПП «Явір-2000» надало до апеляційного суду відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Заперечує доводи апеляційної скарги, посилаючись на необхідність дотримання принципу пропорційності, оскільки заявлена позивачем до стягнення сума значно перевищує розмір невиплаченої суми індексації.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України).

За правилом ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. При цьому враховує наступне.

Судом установлено та не оспорюється сторонами, що згідно наказу №156-К від 30.11.2015 ОСОБА_2 прийнятий на роботу охоронцем ПП «Явір-2000» на об'єкт Метро Рівне, а 31.10.2017 звільнений із займаної посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_2./а.с.9-11/

Відповідно до акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю, №ПЛ1615/168/АВ від 07.08.2018 встановлено, що приватним підприємством «Явір-2000» за період з червня по жовтень 2017 року індексація заробітної плати охоронцю ОСОБА_2 не проводилась. Під час проведення інспекційного відвідування донараховано та виплачено позивачу індексацію заробітної плати за період з червня по жовтень 2017 року в сумі 337,56 грн., про що свідчить платіжне доручення №2042 від 06.08.2018/а.с.16-18/

Листом Управління держпраці у Полтавській області від 27.08.2018 №16-М870/01/1404/234 ОСОБА_2 повідомлено про результати розгляду його скарги та про виявлені порушення вимог ч.6 ст.95 КЗпП України та ст.33 Закону України «Про оплату праці» щодо проведення індексації заробітної плати./а.с.14-15/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з відсутності підстав для застосування ст.ст.116, 177 КЗпП України, оскільки на момент звільнення з позивачем був проведений повний розрахунок, а факт недоплати індексації заробітної плати встановлений при проведенні інспекційного відвідування юридичної особи інспектором Управління держпраці у Полтавській області вже після звільнення та виплата здійснена 06.08.2018.

Апеляційний суд визнає такі висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки вони не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до положень ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при не виконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Структуру заробітної плати визначено устатті 2 Закону України «Про оплату праці», згідно з якою заробітна плата складається з основної, додаткової та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України «Про оплату праці»).

Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13 січня 2004 року.

Оскільки індексація є складовою частиною заробітної плати як додаткова заробітна плата, то у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати у день звільнення працівник має право звернутися до суду з вимогами про стягнення невиплаченої індексації, а також вимагати виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в порядку статті 117 КЗпП України.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що при визначенні розміру відшкодування враховується розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших конкретних обставин справи.

Отже, районний суд, встановивши, що при звільненні позивачу не була виплачена індексація заробітної плати за період з червня по жовтень 2017 року в сумі 337,56 грн. з вини відповідача, повинен був вирішити питання про застосування норми ст.117 КЗпП України та зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, враховуючи такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, що узгоджується з правовою позицією, викладеною ВСУ у справі №6-113цс16.

Апеляційний суд приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні, однак, вирішуючи заявлений позов, необхідно виходити з принципу пропорційності.

Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід'ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права працівника на оплату праці.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв'язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Враховуючи, що розмір несвоєчасно виплаченої індексації заробітної плати становить 337,56 грн., яку відповідач сплатив позивачу 06.08.2018, що сторонами не заперечується, у порівнянні з розміром середнього заробітку та виплаченою сумою є незначним, апеляційний суд приходить до висновку про пропорційне зменшення належного до стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, визначивши його розмір з урахуванням засад розумності і справедливості в розмірі 3000,00 грн.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 19 листопада 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства «Явір-2000» (36007, Полтавська область, м.Полтава, вул. Степана Кондратенка, буд.6, ) на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 3000 грн. (три тисячі гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.01.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Прядкіна