Справа № 409/147/19
Провадження №6/428/45/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області у складі

головуючого судді Юзефовича І.О.

за участю секретаря Продченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька матеріали подання старшого державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

встановив:

До Сєвєродонецького міського суду Луганської області звернувся старший державний виконавець Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, мотивуючи подання тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання судового рішення Артемівського районного суду м. Луганська про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Старший державний виконавець Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила.

У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши вказане подання, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до копії дублікату виконавчого листа, виданого 22.09.2016р. Білокуракинським районним судом Луганської області на підставі рішення Артемівського районного суду м. Луганська від 26.06.2013р. по цивільній справі №434/3627/13-ц, розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та вирішено (присуджено) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, 21.01.2009р.н., у розмірі 1/4 частини від доходу/заробітку/ відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.05.2013р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до копії постанови про відновлення виконавчого провадження від 19.10.2016р., відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №434/3627/13-ц, виданого 26.03.2013р Артемівським районним судом. Відповідно до копії постанови про арешт майна боржника від 14.12.2018р., у виконавчому провадження ВП №3866022 з виконання виконавчого листа №434/3627/13-ц, виданого 26.06.2013р. Артемівським районним судом, накладено арешт на транспортний засіб, належний боржнику ОСОБА_2, 09.01.1980р.н.. Відповідно до копії повідомлення Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат №11/2206 від 19.12.2017р., ОСОБА_2, 09.01.1980р.н., і.н. НОМЕР_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира, як внутрішньо переміщена особа з 11.05.2016р.. Станом на 18.12.2017р. з обліку не знятий.

Згідно зі ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. В Законі значення поняття "ухилення" не розкрито.

Чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного ОСОБА_4 України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Суд зауважує, що в матеріалах подання відсутні докази на підтвердження факту ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання своїх боргових зобов'язань. Доказів наявності у боржника реальної можливості виконати свій обов'язок одним платежем у повному обсязі (наприклад, наявності майна, на яке не накладено заборону на відчуження, грошових коштів на рахунках чи грошових коштів готівкою) до суду надано не було. При цьому, суд враховує, що матеріали справи містять в собі постанову про арешт автомобіля боржника, однак матеріали справи не містять оцінену вартість автомобіля, його стан та інші необхідні відомості. Доказів наявності у боржника коштів на рахунках станом на час розгляду цього подання у матеріалах, доданих до нього, немає. Крім того, суд зауважує, що відповідно до наданих матеріалів вбачається, що зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_2 є м. Луганськ Луганської області, яке на теперішній час є тимчасово окупованою територією, на якій не діють органи державної влади України, що саме по собі не може свідчити про ухилення боржника від виконання зобовязання. При цьому, посилання державного виконавця у поданні на ту обставину, що ОСОБА_2 мешкає у Житомирській області не можуть бути взяті до уваги, адже такі відомості є станом на 18.12.2017р..

Таким чином, державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом.

Керуючись ст.ст. 260, 353-355, 441 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2, 09.01.1980р.н., і.н. НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути безпосередньо оскаржена до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя