Дата документу 09.01.2019 Справа № 310/8904/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/8904/14 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/518/19 Черткова Н.І.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайоного суду Запорізької області від 03 вересня 2018 року у справі за позовом Бердянського місцевого прокурора Запорізької області в інтересах держави до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року Бердянський міжрайонний прокурор Запорізької області в інтересах держави звернувся до суду з позовом Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки, посилаючись на те, що в ході прокурорської перевірки було встановлено, що рішенням Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», зокрема пунктом 5.70 затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану по АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва.

ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

За повідомленням Бердянської міської ради від 13.10.2014 року з посиланням на Генеральний план м. Бердянська, який був затверджений рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1 розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку.

Відповідно до проектних рішень Генерального плану розвитку міста будівництво нових дачних районів в межах міста Бердянська не передбачено. Заборона на будівництво нових дачних районів в міських населених пунктах, також передбачена пунктом 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень».

Відповідно до схеми місцезнаходження земельної ділянки, кадастрового плану проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, остання знаходиться в межах міста Бердянська, на території Бердянської коси в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря.

Вказує, що надання цієї земельної ділянки у власність для ведення індивідуального дачного будівництва є порушенням вимог ст.60 Земельного кодексу України та ст.ст. 88,90 Водного кодексу України, якими передбачено, що земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

П. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації. Однак у затвердженому спірним рішенням міської ради проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки.

Зазначає, що проект відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва ОСОБА_3 погоджено та затверджено з порушенням вимог ст.ст. 51,60,61,84,118 ЗУ України, ст.ст.85,88,89,90 Водного кодексу України, п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, ст.9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації», ст.ст. 12,19 ЗУ «Про планування та забудову територій», ст.ст. 1,16,17 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», п.3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень», чим грубо порушено вимоги законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати недійсним та скасувати п. 5.70 рішення сімдесят дев'ятої сесії Бердянської міської ради Запорізької області п'ятого скликання № 41 від 25.02.2010 року, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зобов'язати ОСОБА_3 повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська.

Справа розглядалась судом неодноразово.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасувати п. 5.70 рішення сімдесят дев'ятої сесії Бердянської міської ради Запорізької області п'ятого скликання № 41 від 25.02.2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну відведення земельних ділянок».

Визнати недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,1 га, виданий на ім'я ОСОБА_3 для індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути територіальній громаді міста Бердянська земельну ділянку, вартістю 81610,00 грн., площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться по АДРЕСА_1 Запорізької області, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданому ОСОБА_3.

Стягнуто на користь держави з Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 121,80 грн. з кожного.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що справу розглянуто за позовом особи, яка не має повноважень на ведення справи не має цивільної процесуальної дієздатності у спірних правовідносинах. Судом не застосовано строки позовної давності. Висновок суду щодо знаходження спірної земельної ділянки в межах прибереженої захисної смуги ґрунтується на припущеннях. Також помилково застосовано норму ЗУ «Про державну експертну землевпорядну документацію» щодо обов'язковості державної експертизи проекту відведення спірної земельної ділянки. Невірно застосовано норми законодавства, що регулюють зміну цільового призначення земель. Висновок суду про неправомірність набуття ОСОБА_3 у власність земельної ділянки є помилковим та не узгоджується з приписами ст..118 ЗК України, інших норм законодавства. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повному обсязі.

Бердянська місцева прокуратура подала на зазначену апеляційну скаргу відзив у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки висновки суду відповідають встановленим обставинам та наданим сторонами доказам.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 25 лютого 2010 року Бердянською міською радою прийнято рішення № 41 «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», п. 5.70 якого затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1 га, в межах норм безоплатної приватизації, з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1, для індивідуального дачного будівництва. На підставі даного рішення ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, який 14 квітня 2010 року було зареєстровано в Управлінні Держкомзему у м. Бердянську в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 35.

Задовольняючи позовні вимоги Бердянського міжрайонного прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка перебуває в межах двокілометрової прибережної захисної смуги уздовж Азовського моря, а також згідно з Генеральним планом м. Бердянська знаходиться на території оздоровчих установ та установ відпочинку, а тому не може бути передана у власність громадянам відповідно до статей 48, 52 ЗК України. А оскільки власником спірної земельної ділянки є територіальна громада Бердянської міської ради, яка своїм рішенням незаконно передала у власність земельну ділянку ОСОБА_3, пункт 5.70 рішення підлягає скасуванню, а отже правові підстави збереження цього майна за відповідачем відсутні.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.13,14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цієюКонституцією.

Відповідно дост. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Статтями2,19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Посилання адвоката ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що Бердянський міжрайонний прокурор є неналежним позивачем у справі колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до ст. 45 ЦПК України, який діяв на момент звернення прокурора з позовом,передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Так, в позовній заяві прокурор зазначив, що з прийняттям 23 лютого 2012 року змін до Закону України «Про державний контроль за використанням і охороною земель»центральний орган виконавчої влади у сфері земельних відносин - Державне агентство земельних ресурсів України позбавлено функцій контролю за використанням і охороною земель, а створено для виконання вказаних завдань Державну інспекцію сільського господарства України. Відповідно до положень даного Закону, які діяли на момент звернення прокурора з позовом, Державна інспекція сільського господарства України не мала повноважень для звернення до суду з позовами, що стосуються даних спірних правовідносин. А отже представляючи інтереси держави в особі Державної інспекції сільського господарства України Бердянський міжрайонний прокурор є належним позивачем у даній справі.

Виходячи з викладеного, колегія суддів також відхиляє довід адвоката ОСОБА_4, зазначений в апеляційній скарзі, щодо пропуску прокурором строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки центральний орган виконавчої влади у сфері земельних відносин, на який на момент подачі позову було покладено функції контролю за використанням і охороною земель, а саме Державна інспекція сільського господарства України, дізнався про порушення Бердянською міською радою вимог чинного законодавства під час прийняття оскаржуваного рішення під час здійснення перевірки, про результати якої було складено акт від 08 травня 2013 року, а позов до суду Бердянським міжрайонним прокурором було подано 28 жовтня 2014 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанції норм водного та земельного законодавства колегія суддів не бере його до уваги виходячи з наступного.

Відповідно дост. 88 ВК України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Відповідно до ст. 90 ВК України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією.

Відповідно до ст. 59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги.

Так, виходячи з системного аналізу зазначених норм законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна земельна ділянка перебуває в межах двокілометрової прибережної захисної смуги уздовж Азовського моря, а також згідно з Генеральним планом м. Бердянська знаходиться на території оздоровчих установ та установ відпочинку, а тому не може бути передана у власність громадянам відповідно до статей 48, 52 ЗК України.

Також, відповідно до ст. 19, 20 ЗК Україниземлі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно дост. 21 ЗК України, недійсним рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

А отже колегія суддів відхиляє твердження відповідача про помилкове застосування норм Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» щодо обов'язковості державної експертизи проекту відведення спірної земельної ділянки, у зв'язку з тим, що спірна земельна ділянка була надана ОСОБА_3 у власність за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Так, відповідно дост. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації»проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок оздоровчого та рекреаційного призначення.

Така ж вимога передбачена в ст.118, ч. 4 ст.123 ЗК України: у разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Всупереч наведеним вимогам земельного законодавства, обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації проведена не була, чим грубо порушено вимоги чинного земельного законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 14 січня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: І.А. Воробйова

Е.А. Онищенко