П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г. Г.,

з участю секретаря Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2018 року (у складі судді Придачука О.А.) за заявою акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову в справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості за донарахованими відсотками, -

ВСТАНОВИВ:

АТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у жовтні 2018 р.

Просив стягнути солідарно зі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за донарахованими відсотками за кредитними договорами: №014/02-2/268-М від 03.08.2006 р., № 014/02-2/327-М від 06.09.2006 р. і № 014/02-2/507-М від 27.12.2006 р. у розмірі 80 208,31 доларів США, що еквівалентно 2 276 175, 40 грн., і вирішити питання розподілу судових витрат.

Разом із позовної заявою Банк подав заяву про забезпечення позову.

Просив:

1.Накласти арешт на майно, що перебуває у власності ОСОБА_3:

-канатно-буксирувальну дорогу, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

-земельну ділянку площею 0,045 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (належним чином не оформлену).

2.Накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 і належить ОСОБА_4

На обґрунтування заяви вказав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення, оскільки є велика ймовірність відчуження майна належного відповідачам на користь третіх осіб, також відповідачі можуть розпорядитися належним їм майном і значно зменшити його вартість.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2018 р. у задоволенні заяви відмовлено.

Банк просить скасувати цю ухвалу та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-в позивача є побоювання, що відповідачі можуть розпорядитися майном, яке їм належить на праві власності, та відчужити його на користь інших осіб задля ухилення виконання майбутнього судового рішення, що в свою чергу утруднить або зробить узагалі неможливим виконання рішення суду;

-вартість нерухомого майна на яке Банк просить накласти арешт є меншою, аніж заборгованість відповідачів;

-вжиття заходів забезпечення позову виступить стимулюванням відповідачів щодо виконання своїх боргових зобов'язань перед Банком і гарантією виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог;

-унаслідок невиконання відповідачами своїх боргових зобов'язань перед Банком останньому завдано шкоди в особливо великих розмірах, а також Банк не в змозі задовольнити відшкодування спричинених збитків за рахунок майна, що є предметом застави Банку.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить задовольнити частково, ухвалу скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити частково з таких мотивів.

Суд виходив зі того, що заявником не зазначено обставин і не надано документів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, із таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися через його невідповідність обставинам справи та письмовим доказам, які знаходяться у матеріалах справи.

За приписами ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається із матеріалів справи, Банк звернувся до суду з позовом у жовтні 2018 р. про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості за донарахованими відсотками.

Предметом позову є стягнення солідарно зі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за донарахованими відсотками за кредитними договорами: №014/02-2/268-М від 03.08.2006 р., № 014/02-2/327-М від 06.09.2006 р.і № 014/02-2/507-М від 27.12.2006 р. у розмірі 80 208,31 доларів США, що еквівалентно 2 276 175, 40 грн., і вирішити питання розподілу судових витрат.

Підставою позову є те, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 червня 2013 р. вирішено стягувати солідарно зі ОСОБА_3 і ОСОБА_4, на користь Банку заборгованість за кредитними договорами у розмірі 577 449,95 грн. і вирішено питання розподілу судових витрат. Однак боржники ухиляються від виконання покладених на них рішенням зобов'язань у зв'язку з чим вважають за необхідне звернутися до суду з позовом про стягнення солідарно з боржників заборгованості за донарахованими відсотками.

У рамках цього позову Банком була подана заява про забезпечення позову. Банк вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві власності відповідачам зможе забезпечити виконання судового рішення.

Як видно з Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить канатно-буксирувальна дорога, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17), будинок загальною площею 378,1, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.17) та земельна ділянка для обслуговування бази гірськолижного відпочинку площею 0,8000 га в АДРЕСА_5(а.с.20).

Із Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира загальною площею 45,3 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.22).

Суд першої інстанції констатував, що позивачем не надано документів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, однак із таким висновком суд першої інстанції не можна погодитися, оскільки він не відповідає обставинам справи.

Банком доведено належними та допустимим доказами те, що внаслідок невиконання відповідачами своїх боргових зобов'язань перед Банком, останньому завдано шкоди у вигляді невиконання відповідачами взятих на себе зобов'язань згідно з умовами кредитного договорута як наслідок Банк не в змозі задовольнити відшкодування спричинених збитків за рахунок майна, що є предметом застави Банку.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Не вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно боржників за умови наявності факту невиконання боржниками покладених на них зобов'язань згідно з рішенням судув контексті звернення Банку до суду з позовом про стягнення донарахованих відсотківможе призвести до дисбалансу сторін у спорі, утруднити чи унеможливити виконання майбутнього судового рішення у випадку ухвалення його на користь Банку.

У контексті наведеного колегія суддів дійшла висновку, що заяву про забезпечення позову необхідно задовольнити частково, наклавши арешт на належну ОСОБА_3 канатно-буксирувальну дорогу та належну ОСОБА_4 квартиру. Водночас, земельна ділянка в АДРЕСА_3, не є об'єктом права власності відповідачів, а тому арешту в порядку забезпечення позову не підлягає.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ст.ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково. 2.Ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2018 р. скасувати. 3.Заяву акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову задовольнити частково.

3.1. Накласти арешт на канатно-буксирувальну дорогу, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, і належить ОСОБА_3, та на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить ОСОБА_4. 4.У решті заяви про забезпечення позову відмовити. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 05 квітня 2019 року.

Судді: