Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович І.О.
Доповідач -Суддя доповідач Коновалова В.А.
Справа № 428/6444/18
Провадження № 22-ц/810/301/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - Міністерство оборони України, Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного

на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2018 року постановлену у складі судді Юзефовича І.О. в м. Сєвєродонецьк Луганської області,

за позовом першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_3 про відшкодування курсантом витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі,

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року перший заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування курсантом витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2018 року клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задоволено, закрито провадження у цивільній справі за позовом першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_3 про відшкодування курсантом витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного просить ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що ухвала винесена із порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправомірно закрив провадження у справі, оскільки на правовідносини даної справи поширюється юрисдикція місцевого загального суду, адже позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Свою позицію позивач обґрунтовує посиланням на постанову Верховного Суду України від 12.10.2016 року № 6-2154цс16.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року відповідачу роз'яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте від ОСОБА_3 не надійшло відзиву на апеляційну скаргу.

Позивачі, прокурор та відповідач в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що на вказані правовідносини поширюється юрисдикція адміністративного суду, оскільки навчаючись у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України, особа проходить військову службу, що у розумінні положень чинного законодавства України належить до публічної. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що спір з приводу відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерству оборони України, яке є суб'єктом владних повноважень, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня

2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &l;;…&ga; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За загальним правилом, передбаченим ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом частини четвертої статті 5 КАС України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно пункту 17 частини 1 статті 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Із матеріалів справи вбачається, що заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звертаючись до суду з позовом, посилається на те, що з ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати, понесені Міністерством оборони України у зв'язку з його утриманням в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

На обґрунтування позовних вимог зазначивши, що наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 31-КС від 20.07.2017 року ОСОБА_3 зараховано на перший курс навчання до академії.

19.08.2017 року між Міністерством оборони України в особі начальника Академії та курсантом ОСОБА_3 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 11-КС від 19.02.2018 року із солдатом ОСОБА_3 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України у зв'язку з небажанням продовжувати навчання, відраховано з числа курсантів та звільнено з військової служби.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

До виду військової служби відноситься, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів) (ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу»).

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.

Згідно ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п'ятої статті 26 цього Закону,, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

З наведених норм вбачається, що навчаючись у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України, особа проходить військову службу, що відноситься до публічної служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 Верховний Суд відступив від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц, 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15, зазначивши, що указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов'язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

З урахуванням зазначеного, безпідставним є посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 12.10.2016 року № 6-2154цс16.

Отже, наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно закрив провадження у справі, оскільки на правовідносини даної справи поширюється юрисдикція місцевого загального суду, адже позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Керуючись, ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 383, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного залишити без задоволення.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 січня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді: Є.В. Коротенко

В.М. Луганська