Ухвала

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 761/39115/17

провадження № 61-6644ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Київській області на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Київській області про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю слідчого,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Київській області про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунка Головного управління Національної поліції у Київській області через Державну казначейську службу України моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого,у розмірі 86 400,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на стадії виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 серпня 2013 року, яким ухвалено відібрати малолітню ОСОБА_2 від ОСОБА_3 та від ОСОБА_4 з передачею дитини для подальшого проживання з позивачкою, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 липня 2015 року оголошено розшук дитини, виконання якого доручено Ірпінському МВ ГУ МВС України в Київській області.

Посадовими особами Ірпінського МВ ГУ МВС України у Київській області неналежним чином здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом зникнення дитини, розшук якої, так і не було проведено.

На підставі статтей 23, 1174 ЦК України ОСОБА_1 просила стягнути з Державної казначейської служби України заподіяну позивачці моральну шкоду у вище зазначеному розмірі.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 86 400,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба України та Головне управління Національної поліції у Київській області оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного правління Національної поліції у Київській області відхилено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року залишено без змін.

27 березня 2019 року до Верховного Суду звернулося Головне управління Національної поліції у Київській області із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 році встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 761/39115/17 є стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого, у розмірі 86 400,00 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи те, що справа в силу вимог закону є малозначною, клопотання Головного управління Національної поліції у Київській області про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року, Верховним Судом не розглядається.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції у Київській області на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Київській області про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю слідчого.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило