ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1103/19 Справа № 204/4126/17 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про заміну способу стягнення аліментів у зв'язку зі змінами в законодавстві, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у них народилась дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначила, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, однак ухиляється від виконання покладеного на нього судом обов'язку: приховує свої дійсні доходи, ухиляється від офіційного працевлаштування, нерегулярно сплачує аліменти. Враховуючи, що 08 липня 2017 року набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів № 2037-УІІІ від 17 травня 2017 року, яким внесені зміни до Сімейного кодексу України, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

У зв'язку з чим, ОСОБА_2 просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2012 року та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Також, позивач просила вирішити питання щодо розподілу судових витрат, в тому числі стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково:

- змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначених рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2012 року та вирішено до стягнення аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття;

- відкликано виконавчий лист, виданий за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2012 року по справі №2-6997/2011 після набрання рішенням законної сили, та повного погашення заборгованості ОСОБА_1 за вказаним виконавчим листом, якщо така є;

- стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати, повязані з розглядом справи у сумі 6000,00 грн., а також 640,00 грн. судового збору на користь держави.

Не погодившись із таким рішенням в частині стягнення витрат на правову домогу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким судові витрати в розмірі 6000,00 грн. покласти на позивача.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

18 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розуміють:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, законодавець пов'язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10 грудня 2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, понесення ОСОБА_2 вказаних витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 3800,00 грн. підтверджується: договором про надання правової допомоги від 10 липня 2017 року, Додатковою угодою №1 до договору б/н від 10 липня 2017 року, квитанціями: №7549.7568 від 20 липня 2017 року, №12960.8288 від 25 липня 2017 року, №13617.8288 від 25 липня 2017 року на загальну суму 3800,00 грн., з яких вбачається сплата ОСОБА_2 суми за послуги адвоката, розрахунком витрат на правову допомогу від 21 серпня 2017 року, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також, підтверджено понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2200,00 грн. відповідно до квитанції №15002 від 22 лютого 2018 року.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязані з розглядом справи у сумі 6000,00 грн. з яких:

- 3800,00 грн. - квитанції №7549.7568 від 20 липня 2017 року, №12960.8288 від 25 липня 2017 року, №13617.8288 від 25 липня 2017 року;

- 2200,00 грн. - квитанція №15002 від 22 лютого 2018 року.

Вказана сума і була стягнута оскаржуваним рішенням на користь позивача.

Посилання апелянта на те, що підпис позивача в розрахунку витрат на правову допомогу від 21 серпня 2017 року було підроблено не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, як підстава для скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення 6000,00 грн. судових витрат, оскільки такі доводи є припущеннями відповідача і належними, достатніми та відповідними доказами в розумінні вимог ст. ст. 76 81 ЦПК України не підтверджені.

Апелянт в суді першої інстанції правом на призначення експертизи не скористався, хоча знав про наявність даної цивільної справи в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська та був присутній в судовому засіданні, що підтверджено відповідним протоколом.

Сама позивач ніяких заперечень чи інформації щодо підробки підпису не заявляла, рішення суду в частині розподілу судових витрат не оскаржувала.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Т.Р.Куценко

ОСОБА_4