Провадження № 2/161/29/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 січня 2019 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Петрової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/17844/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування будинком,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 20.03.2006 року. Крім неї, ще в даному будинку зареєстрований її колишній чоловік - ОСОБА_2 Вказує, що відповідач з 2011 року не проживає в будинку. Відповідач не сплачує комунальних платежів, особистих його речей в будинку немає. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв'язку з відсутністю в ньому тривалий час.

Ухвалою суду від 23.11.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, водночас, у заяві від 22.11.2018р. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити; не заперечували щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 20.03.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Зубенко Т.І., р.н. 740, позивачу належить будинок АДРЕСА_1, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 5, 7).

З копії будинкової книги А №84288 (а.с. 8-11) вбачається, що у зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2

12 листопада 2007 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_2 від 12.11.2007 р. (а.с. 12).

8 квітня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, прізвище змінено на - ОСОБА_1, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_3 (а.с. 13).

З доводів позивача, відповідач з 2011 року не проживає у будинку.

Дані обставини підтверджені також повідомленнями та висновком Луцького міського відділу УМВС України у Волинські області (а.с. 14-18).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач втратив інтерес до житла, в якому зареєстровано його місце проживання, оскільки понад рік у ньому фактично не проживає, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому він втратив право користування даним житловим приміщенням.

Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні квартирою та проживанні в ній, про поважність причин його відсутності понад рік, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 підлягає до задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

На підставі наведеного та керуючись статтями 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268, 282 ЦПК України, , суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач може оскаржити заочне рішення безпосередньо до Волинського апеляційного суду або через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_3

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк