Справа № 194/1323/18
Номер провадження № 2/194/16/19
14 січня 2019 року м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Соколової Ю.І.,
при секретарі Коркіної Т.С.,
єдиний унікальний номер справи № 194/1323/18, номер провадження № 2/194/16/19,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві власності шляхом виселення, -
Позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 08 травня 2018 року рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області за нею визнано право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка на квартиру АДРЕСА_1. 09 серпня 2018 року вона отримала на своє імя технічний паспорт на зазначену квартиру, а 13 серпня 2018 року зареєструвала своє право власності у Державного реєстратора. Таким чином, саме з цього часу стала повноправним власником цієї нерухомості. За життя її чоловіка та після його смерті в зазначеній квартирі проживала без реєстрації його рідна сестра ОСОБА_2 разом зі своєю сім'єю, яка, як їй відомо, на сьогоднішній день мешкає там з чоловіком ОСОБА_3 Позивач, як законний власник квартири, має намір користуватися та розпоряджатися нею, проте відповідачі не бажають добровільно виселятися, тим самим чинять їй перешкоди, не зважаючи на те, що 25 червня 2018 року їм повідомлялося про необхідність звільнити приміщення. Вважає, що відповідачі своїми діями порушують її законні права та інтереси. На даний час відсутній будь-який правочин, щодо набуття відповідачами права власності чи права користування спірною квартирою, у них відсутні будь-які підстави на її користування. Таким чином, відповідачі на сьогодні проживають в її квартирі незаконно, тому вона вимушена звернутися до суду з вимогою про їх виселення. У звязку з чим, просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням належною їй квартирою № 50 в будинку № 6 по вул. Дніпровська, м. Тернівка Дніпропетровської області, та усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання нерухомим майном шляхом виселення відповідачів із зазначеної квартири.
Відповідачем ОСОБА_2 06 грудня 2018 року на адресу суду наданий відзив на позовну заяву разом із незасвідченими копіями документів, проте, суд не приймає їх до уваги, оскільки подані в порушення вимог ч. 4 та п.2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України.
18 грудня 2018 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про зупинення провадження по справі, в якій вона просить зупинити провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві власності шляхом виселення до набрання законної сили судовим рішенням за позовом до Державного нотаріуса Тернівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на житлову квартиру АДРЕСА_2 по спадковій справі № 93/2014 року, посилаючись на те, що 18 грудня 2018 року до Тернівського міського суду подана відповідна позовна заява.
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2018 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві власності шляхом виселення було відмовлено.
Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, належним чином повідомлялась про день та час розгляду справи. 14 січня 2019 року надала заяву про проведення судового засідання без її участі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про, що свідчить поштове рекомендоване повідомлення вручене особисто (а.с. 37, 39, 78, 94), відзив на позовну заяву у визначені судом строки не надав, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому, суд дійшов висновку, що відповідачі повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, відзив у відповідності до встановленого процесуальним Законом порядку не надали, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України.
У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Частиною першою ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3, право приватної власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 10-11).
Право власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно, а саме: квартири АДРЕСА_4, також підтверджується наступними документами: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 134434373 від 15 серпня 2018 року (а.с.15), довідкою - характеристикою на нерухоме майно (а.с. 14) та технічним паспортом на квартиру від 09 серпня 2018 року за реєстровим № 63-253 (а.с.12-13).
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Тернівської міської ради, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19), відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.91).
За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За приписами ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законодавством.
У відповідності до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного приміщення допускається з підстав, встановлених законом.
Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем після свого померлого чоловіка, на законних підставах набула право власності на спірну квартиру, тобто є єдиним її власником, відповідачі на час розгляду справи проживають в квартирі позивача, хоча мають інше житло та зареєстровані за іншою адресою, чим чинять перешкоди позивачу у здійсненні нею права власності.
Власникам належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Також, статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, встановивши факт набуття позивачкою права власності на квартиру АДРЕСА_5 на підставі рішення суду, яке сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили; враховуючи, що відповідачі не є членами сім'ї позивача, будь-яких договорів між сторонами щодо визначення підстав проживання відповідачів у вказаній квартирі не укладено, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які би свідчили про наявність правових підстав для проживання відповідачів у спірному житлі; приймаючи до уваги, що відповідачі створюють для власника перешкоди у користуванні спірним майном, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про усунення позивачу перешкод в користуванні та розпорядженні спірною квартирою шляхом виселення відповідачів з вказаного житлового приміщення.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
На спростування вищенаведеного, відповідачами будь-яких доказів та документів в установленому законом порядку не надано, зустрічний позов у справі не заявлено, докази про наявність інших судових рішень чи позовів, в матеріалах справи відсутні.
Разом з тим, позовна вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням не підлягає задоволенню, оскільки цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї. Тому в даному в випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідачів, а тому суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі по 704 грн. 80 коп. з кожного.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.. 5, 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві власності шляхом виселення задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном, шляхом виселення ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2), ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), з квартири АДРЕСА_6.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2), ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. з кожного.
В частині позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 50 будинку № 6 по вул. Дніпровська в м. Тернівка Дніпропетровської області - відмовити.
Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене через Тернівський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 18 січня 2019 року.
Сторони справи:
Позивач: ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.
Відповідач: ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2.
Відповідач: ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Суддя Ю.І. Соколова