П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 223/987/17

Номер провадження 22-ц/804/182/19

Донецький апеляційний суд у складі суддів Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року, у складі судді Яненко Г.М., дата складення повного судового рішення 04 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (назва змінена на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 липня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір, на виконання якого було видано кредитну картку з лімітом 5900 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 36% річних на суму боргу, кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки до останнього дня грудня 2011 року. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 5900 грн. Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань, станом на 30 червня 2017 року, виникла заборгованість перед банком: 5888,64 грн. - по тілу кредиту, 62710,92 грн. - проценти за користування кредитом, 3519,15 грн. пеня та комісії, а також штрафи - 250,00 грн. (фіксована частина), 3605,94 грн.(процентна складова). Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 75 974,65 грн. та судовий збір в розмірі 1600 грн.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 5888,64 грн. по тілу кредиту, 62710,92 грн. по процентам за користування кредитом та 1444,64 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при розгляді справи слід застосувати строк позовної давності на підставі заяви ОСОБА_1 від 14 березня 2018 року; крім того, суд не вірно встановив строк дії кредитної картки; не врахував, що банк не повідомив позичальника про зміну тарифів та збільшив процентну ставку за кредитом в односторонньому порядку, в той час, як застосуванню підлягала процентна ставка 30% визначена при укладенні договору; суд не перевірив розрахунок заборгованості, представлений позивачем.

Рішення суду першої інстанції оскаржується виключно в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом, тому переглядається судом апеляційної інстанції лише у цій частині, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, і оцінка судового рішення на предмет законності та обґрунтованості в іншій частині колегією суддів не надається.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Адвокат ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи; в судове засідання не з'явилися; ОСОБА_2 просила розглянути справу у її відсутність та відсутність ОСОБА_1

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти апеляційної скарги представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Шишелової Н.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 07 липня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір, на виконання якого було видано кредитну картку з лімітом 5900 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних на суму боргу, кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до останнього дня грудня 2011 року.

29 грудня 2011 року ОСОБА_1 підписала нову анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.114).

Як вбачається зі змісту заяви, підписавши останню, клієнт (відповідач) приєдналася до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua:https://client-bank.privatbank.ua., які разом з цією заявою, карточками зі зразками підписів складають договір банківського обслуговування.

Відповідачу було винадано кредитну картку № НОМЕР_3 зі строком дії до останього дня грудня 2015 року (а.с.147).

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань, станом на 30 червня 2017 року виникла заборгованість за кредитним договором, а саме, 5888,64 грн. по тілу кредиту, 62710,92 грн. по процентах за користування кредитом, 3519,15 грн. по пені та комісії, а також штрафи відповідно Умов та правил надання банківських послуг - 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 3605,94 грн. штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ«ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач порушила умови кредитного договору внаслідок непогашення своєчасно кредиту та процентів за користування кредитними коштами, заборгованість перед

позивачем підлягає стягненню в примусовому порядку і позивач не пропустив строки позовної давності при зверненні до суду, оскільки позов подано протягом трьох років з дня закінчення строку дії кредитної картки.

З висновками суду про стягнення заборгованості за кредитом не можна не погодитися.

Частина перша статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а у разі невиконання зобов'язань за договором, за вимогою банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафта), оплаті винагороди банку.

Тому, при ухваленні рішення про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 5888,64 грн., суд правильно застосував положення цивільного законодаства щодо виконання зобов*язань (ст.ст. 610,612,614,615ЦК України) та врахував вимоги ст.ст.1049,1054 ЦК України і дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині, оскільки боржник порушила умови кредитного договору по поверненню коштів у строки, передбачені договором. Тому, сума кредитних коштів на час розгляду справи в розмірі 5888, 64 грн. підлягає стягненню в примусовому порядку.

Висновки колегії суддів щодо законності судового рішення про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором ґрунтуються на позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 травня 2018 року у справі №264/5662/16-ц, провадження № 61-2 св 17.

Доводи апеляційної скарги про скасування рішення в цій частині, у зв*язку зі збігом строків позовної давності, визнаються безпідставними та відхиляються, оскільки встановлено, що відповідачу була видана кредитна картка зі строком дії до грудня 2015 року, а з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 5888, 64 грн., яка складається з тіла кредиту та простроченої заборгованості (5603,31+285,33) позивач звернувся до суду 12 грудня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України.

Що стосується рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом в сумі 62 710,92 грн., то апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, яка не погодилася з заборгованістю по процентам підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з огляду на таке.

У відповідності з вимогами ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, крім іншого, змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст.376 ЦПК України).

Так, обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, позивач виходив з того, що протягом дії договору відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі проводила погашення процентів і тому, станом на 30 червня 2017 року, заборгованість по процентам становила 62710,92 грн. При цьому для визначення розміру цієї заборгованості позивач взяв процентну ставку 30% - з 08 липня 2008 року до 31 серпня 2014 року, а з 01 вересня 2014 року до 30 вересня 2017 року збільшив розмір нарахувань за процентами з 34,80% до 43,20%.

На підтвердження цих вимог позивачем надано розрахунок заборгованості по процентам за договором від 07 липня 2008 року, який свідчить, що заборгованість по процентам виникла з 23 липня 2009 року(а.с.2-5).

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг випливає, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії карти. Відповідно до п. 3.1.1. Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначено на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

З Правил користування платіжною картою випливає, що договір є чинним у межах строку дії карти.

Встановлено, що 07 липня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 брала на себе зобов'язання крім повернення кредитних коштів, виплачувати на користь банку проценти за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.147).

В апеляційній скарзі представник відповідача посилалася на те, що банк не вправі був без повідомлення ОСОБА_1 збільшувати розмір процентної ставки з 30 % до 43,2 % річних на залишок заборгованості за кредитом, а повідомлення про підвищення процентної ставки з вересня 2014 року відповідач не отримувала.

Ці доводи скаргу є слушним та такими, що дають підстави для зміни судового рішення в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам в межах строку позовної давності та строку дії кредитної картки.

Так, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч.4 указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п.114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 221/5102/16-ц провадження № 61-27747св18.

Тому, визнаються обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що підвищення процентної ставки для розрахунку процентів з 01 вересня 2014 року, що призвело до збільшення загальної суми заборгованості за кредитним договором, проведено позивачем необґрунтовано, оскільки доказів належного повідомлення відповідача про зміну процентної ставки позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати позичальника ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки з 30% до 34,8% з 01 вересня 2014 року, і з 34,8% до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам підлягає коригуванню, виходячи із 30% ставки на рік згідно умов договору та в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем (в межах позову та строку дії картки).

При цьому колегія враховує наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

З урахуванням пояснень представника позивача в суді апеляційної інстанції та представленого розрахунку заборгованості за процентами, в межах трирічного строку позовної давності та встановленої процентної ставки 30%, колегія суддів, визначає розмір заборгованості за процентами - 1884,36 грн. та розраховує його наступним чином: 5888,64 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 30 (відсотки за умовами договору) : 100:360 х 384 (кількість днів за період з 13 грудня 2014 року до 31 грудня 2015 року - строк дії картки).

Враховуючи наведене, рішення суду підлягає зміні, як в частині визначення загальної суми заборгованості, так і в частині визначення заборгованості по процентам.

Що стосується вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 січня 2016 року (після закінчення строку дії картки) до 30 червня 2017 року (в межах позову), то підстави для стягнення заборгованості по процентам за вказаний період відсутні, з урахуванням таких положень матеріального закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 грудня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 1 січня 2016 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за період з 01 січня 2016 року до 30 червня 2017 року, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12/ провадження № 14-10 цс 18 про те, що після закінчення строку дії договору у банка відсутні підстави для отримання процентів, в інший спосіб, ніж встановлено ст.625 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку щодо зміни рішення в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, та визначення заборгованості по процентам за період з 13 грудня 2014 року до 31 грудня 2015 року (строк дії картки) в розмірі 1888,36 грн.

З урахуванням наведених обставин, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнення заборгованості за кредитним договором без номеру від 07 липня 2008 року, з визначенням загальної суми заборгованості 7773 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 5888,64 грн., заборгованості за процентами в розмірі 1884,36 грн. за період з 13 грудня 2014 року по 31 грудня 2015 року.

Крім того, колегія вважає, що підлягає зміні і розмір судового збору, що підлягає відшкодуванню позивачу та відповідачу у справі на підставі ст.141 ЦПК України.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення, в резолютивній частині постанови апеляційний суд вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Встановлено, що при зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмірі 1600 грн. за ціною позову 75 974,65 грн. (а.с. 21).

Оскільки під час перегляду справи в апеляційному суді загальний розмір заборгованості за кредитним договором зменшено до 7773 грн., з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір за рішенням суду першої інстанції в розмірі 161,60 грн.

Матеріали справи свідчать, що при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 оплатила судовий збір в розмірі 2400 грн. (а.с.169).

Колегія суддів, задовольняючи частково апеляційну скаргу, зменшила загальний розмір заборгованості відповідача, що дає підстави для відшкодування ОСОБА_1 судового збору в частині задоволених вимог в розмірі 2157,60 грн.

Одночасно апеляційний суд вбачає підстави для застосування вимог ч.10 ст.141 ЦПК України про взаємозалік судових витрат і визначає, що з АТ КБ «ПРИ ВАТБАНК» на користь ОСОБА_1, у зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги представника відповідача, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1996 грн. (2157,60-161,60).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 28 вересня 2018 року в частині задоволення позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, телефон НОМЕР_2) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором без номеру від 07 липня 2008 року в сумі 7773 (сім тисяч сімсот сімдесят три) грн., яка складається з заборгованості за кредитом 5888,64 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 1884,36 грн. за період з 13 грудня 2014 року по 31 грудня 2015 року.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 1996 (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто шість) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 14 січня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко