У Х В А Л А

8 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 514/1542/16-ц

провадження № 61-6282ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

Наприкінці 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 86717,32 грн заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 24 вересня 2014 року в справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором на суму 105726,25 грн, яка складається з 42470,45 грн - строкового основного боргу по кредиту, 47134,33 грн - простроченого основного боргу по кредиту, 3756,01 грн - прострочених процентів за користування кредитом, 1095,16 грн - пені за прострочені проценти за користування кредитом.

Оскільки кредитний договір розірвано не було, а ухвалення рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитом, то з моменту ухвалення рішення виникла заборгованість за кредитом, яка згідно з розрахунком станом на 16 листопада 2016 року становить 86717,32 гривень, і складається з: прострочених процентів за користування кредитом - 20533,94 грн, пені за прострочені проценти за користування кредитом - 7720,74 грн, інфляційних втрат - 42588,07 грн, інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 12808,32 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту - 3066,25 гривень.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 03 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розрахунок заборгованості є неповним, необґрунтованим, підписаний особою, повноваження якої не доведені, рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 24 вересня 2014 року станом на 15 квітня 2014 року вже стягувались прострочені проценти за користування кредитом та пеня за прострочені проценти за користування кредитом.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2018 року рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 03 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 880,40 грн, які складаються з інфляційних втрат від прострочених сум за кредитом - 12 551, 36 гривень, інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 18 367,46 гривень, 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту - 961,58 гривень. В решті вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання платежів, передбачених статтею 625 ЦК України .

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2019 року, а рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що з 1 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1921 гривень.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, предметом позову в цій справі є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів в розмірі 86717,32 грн, тобто ціна позову в цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною в силу закону.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, судом не встановлено.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко