ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року м. Херсон

справа № 766/11378/16-ц

провадження № 22-ц/819/229/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Майданіка В.В.,
Орловської Н.В.,
секретарЗварич С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги Херсонської міської ради та Заступника прокурора Херсонської області на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Дорошинської В.Е. від 04 жовтня 2018 року в справі за позовом Прокурора Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Херсонської міської ради до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2016 року Прокурор Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Херсонської міської ради (далі - Прокурор) звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог Прокурор посилався на те, що рішенням Господарського суду Херсонської області від 31 січня 2018 року визнано право власності ЗАТ «Херсонліфт» на нежитлові приміщення, зокрема на нежитлове приміщення площею 50,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.Постановою Вищого господарського суду України від 21 липня 2019 року зазначене рішення суду скасовано та справу направлено на новий розгляд до господарського суду, а ухвалою Господарського суду Херсонської області від 15 вересня 2009 року позовну заяву ЗАТ «Херсонліфт» до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на нежитлові приміщення залишено без розгляду. Однак, після отримання рішення суду від 31 січня 2008 року ЗАТ «Херсонліфт» 21 лютого 2008 року продало вказане нежитлове приміщення за договором купівлі-продажу ПП «Інсайт-Плюс». В подальшому це нерухоме майно п'ять разів відчужувалося за договорами купівлі-продажу і за останнім договором купівлі-продажу від 15 липня 2008 року його власником стало ПП «ПрофбудПлюс», яке 30 грудня 2015 року подарувало на підставі договору дарування це майно ОСОБА_5 Посилаючись на те, що спірне нерухоме майно належить Херсонській міській раді і вибуло з її володіння не з волі власника, Прокурор, на підставі ч.3 ст.388 ЦК України, просив суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь Херсонської міської ради нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 50,7 кв.м., розташовані в АДРЕСА_2, вартістю 434 031,00 грн., а також стягнути з ОСОБА_5 на користь прокуратури Херсонської області судовий збір в сумі 6 510,47 грн.

При цьому Прокурор зазначав, що підставою представництва інтересів громади в особі Херсонської міської ради є факт протиправного відчуження нежилого нерухомого майна територіальної громади, що відповідно до рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради №566 від 20.11.2007 року, належить територіальній громаді м.Херсона в особі Херсонської міської ради.

Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради як уповноваженим органом у сфері управління комунальною власністю не забезпечено належного захисту майнових прав територіальної громади в тому числі у судовому порядку, що створило умови неодноразового переходу прав на зазначене майно та протиправного його вибуття із комунальної власності за низкою правочинів. Звернення до суду з даним позовом здійснювалося як захід прокурорського реагування для захисту інтересів держави в особі територіальної громади міста Херсона від імені якої діє Херсонська міська рада.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 жовтня 2018 року в задоволені позову Прокурора відмовлено.

В апеляційній скарзі Херсонська міська рада, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням всіх фактичних обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Заступник прокурора Херсонської області вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги керівника Херсонської місцевої прокуратури задовольнити у повному обсязі.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_5, посилаючись на безпідставність доводів апеляційних скарг та законність рішення, просить скарги відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, учасників справи та процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і встановлено судом першої інстанції, що рішенням Господарського суду Херсонської області від 31 січня 2008 року за ЗАТ «Херсонліфт» визнано право власності на нежитлові приміщення, в тому числі на нежитлове приміщення загальною площею 50,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21-22).

Постановою Вищого господарського суду України від 21 липня 2009 року касаційну скаргу Херсонської міської ради задоволено, вищезазначене рішення суду від 31 січня 2008 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області (а.с.19-20).

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 15 вересня 2009 року позовну заяву ЗАТ «Херсонліфт» до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на нежитлові приміщення залишено без розгляду (а.с.18).

Після ухвалення рішення Господарського суду Херсонської області від 31 січня 2008 року та набрання ним законної сили спірне нерухоме майно було відчужено за рядом договорів купівлі продажу.

Так, відповідно до Договору купівлі-продажу від 21 лютого 2008 року, укладеного між ЗАТ «Херсонліфт» (продавець) та ПП «ІНСАЙТ ПЛЮС» (покупець), продавець передав покупцю у власність нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 50,7 кв.м., розташовані в АДРЕСА_1. Продаж майна здійснено за 41 068,00 грн.(а.с.12).

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 27 лютого 2008 року, укладеного між ПП «ІНСАЙТ ПЛЮС» (продавець) та ТОВ «ДК - СЕРВІСБУД» (покупець), продавець передав покупцю у власність нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 50,7 кв.м., розташовані в АДРЕСА_1. Продаж майна здійснено за 49 282,00 грн. (а.с.13).

Згідно Договору купівлі-продажу від 13 березня 2008 року, укладеного між ТОВ «ДК - СЕРВІСБУД» (продавець) та ТОВ «ВИСКОНС М» (покупець), продавець передав покупцю у власність нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 50,7 кв.м., розташовані в АДРЕСА_1. Продаж майна здійснено за 49 282,00 грн.(а.с.14).

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 18 березня 2008 року, укладеного між ТОВ «ВИСКОНС М» та ОСОБА_6, продавець передав покупцю у власність нежитлові приміщення 1 (першого) поверху, загальною площею 50,7 кв.м., розташовані в АДРЕСА_1. Продаж майна здійснено за 49 282,00 грн. (а.с.15).

Згідно Договору купівлі-продажу від 27 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, здійснено продаж вищевказаного майна за 5 311,00 грн. (а.с.16).

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 15 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_7 та ПП «Профбуд Плюс», продавець передав покупцю у власність нежитлові приміщення першого поверху площею 50,7 кв.м., розташовані в АДРЕСА_1. Продаж майна здійснено за 434 031,00 грн. (а.с.17).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно від 12 вересня 2016 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на вищезазначене нежитлове приміщення, яка є власником даних приміщень станом на день винесення рішення, на підставі договору дарування, серія та номер:4494, виданого 30.12.2015 року, приватним нотаріусом Живцовою Н.М., Херсонський міський нотаріальний округ, Херсонська область, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27706529 від 30.12.2015 року (а.с.10-11).

Згідно договору дарування від 30 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Живцовою Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 4494, а саме п.2 передбачено, що відчужувані нежитлові приміщення першого поверху належать «ДАРУВАЛЬНИКУ» на підставі Свідоцтва, виданого 26.12.2015р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. за реєстровим №1959. Право власності на нежитлові приміщення 1 поверху зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом міського нотаріального округу Воєводіною І.М. 26.12.2015р., індексний номер витягу: 50944881, номер запису про право власності: 12777158, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01 (а.с.147).

Згідно звіту про незалежну оцінку об'єкту - нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 50,7 м.кв. що розташовані за адресою: Херсонська область, м. Херсон, вул. Кримська, буд. 120, визначено, що станом на 14 вересня 2016 року (дату подання позову) вартість нежитлових приміщень складала 684 636,00 грн.(а.с.191-214).

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи, а саме те, що спірне нерухоме майно вибуло із володіння територіальної громади м. Херсона не з волі громади, а іншим шляхом - на підставі рішення суду про визнання права власності не нежитлові будівлі, яке було згодом скасовано, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для витребування спірного нерухомого майна у відповідача у відповідності до ст.388 ЦПК України.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння Прокурор звернувся з пропуском строку, визначеного ст.257 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволення заявлених Прокурором позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України 2004 року у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України у редакції на час пред'явлення позову покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено про застосування позовної давності (а.с.98-100).

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення Прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Це право на звернення пов'язане з моментом, коли саме повноважному органу, а саме Херсонській міській раді, право якої порушене, стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб'єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 грудня 2007 року за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Прокурора про витребування майна з чужого незаконного володіння у зв'язку з пропуском позовної давності, оскільки Прокурору, який пред'явив позов в інтересах держави, а також Херсонській міській раді, інтереси якої представляє Прокурор, було відомо чи мало бути відомо про порушення права власності на спірний об'єкт нерухомого майна.

За змістом вищенаведеної частини першої статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Із матеріалів справи вбачається, що в 2009 році Херсонській міській раді, яку в інтересах держави представляє Прокурор, було відомо про те, що Господарським судом Херсонської області 31 січня 2008 року було ухвалено рішення, яким визнано право власності на спірне нерухоме майно за ЗАТ «Херсонліфт». Так, за касаційною скаргою саме Херсонської міської ради Вищим господарським судом України 21 липня 2009 року було скасовано рішення суду від 31 січня 2008 року і справу направлено на новий розгляд (а.с.19-20). За участю представника Херсонської міської ради ухвалою Господарського суду Херсонської області від 15 вересня 2009 року позовну заяву ЗАТ «Херсонліфт» було залишено без розгляду. 18 квітня 2011 року Херсонська міська рада звернулася до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації з листом про внесення змін до реєстру прав власності на нерухоме майно, щодо права власності ЗАТ «Херсонліфт» у відповідності до постановлених судових рішень (а.с.81).

Як вбачається з листа Прокуратури Херсонської області від 12 червня 2012 року, адресованому Начальнику Херсонського державного бюро технічної інвентаризації, у прокуратурі перебували інвентарні справи на об'єкти нерухомості, серед яких і інвентарна справа спірного приміщення. За минуванням потреби дані справи прокуратурою було повернуто до ХДБТІ (а.с.82).

Крім того, відповідачем по справі було здійснено реконструкцію спірного нежитлового приміщення під квартиру з розширенням балкону в складі комплексної реконструкції фасадів будинку, дозвіл на проведення якої було надано Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради та зареєстровано останнім 30 липня 2016 року (а.с.83-84, 85-90).

Тобто, з наведеного вбачається, що як Херсонській міській раді, так і прокуратурі було відомо про неодноразову продаж спірного майна після постановлення Господарським судом Херсонської області 15 вересня 2009 року ухвали про залишення без розгляду позову ЗАТ «Херсонліфт». В матеріалах справи відсутні будь-які відомості стосовно того, що позивачем здійснювалися необхідні дії для відновлення свого порушеного права. Натомість Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради 30 липня 2016 року зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт по реконструкції спірного нерухомого майна.

Таким чином, звернувшись до суду 26 вересня 2016 року, Прокурором пропущеного встановлений законом трирічний строк, який розпочався з моменту виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Крім того, в апеляційній скарзі безпосередньо Прокурором зазначено, що Херсонська міська рада захист інтересів територіальної громади не здійснювала, що стало підставою для його звернення до суду з даним позовом. Оскільки право на звернення пов'язане з моментом, коли саме повноважному органу, а саме Херсонській міській раді, право якої порушене, стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення, дане твердження Прокурора підтверджує факт пропуску ним строку на звернення до суду.

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що в період з жовтня 2009 року (звернення Херсонської міської ради до ХДБТІ) по вересень 2016 року (дата подання позову) ними не вчинялося жодних дій для відновлення порушеного права на спірний об'єкт нерухомого майна.

Посилання апелянтів на те, що застосування строків позовної давності в правовідносинах, що склалися, є неправомірним, оскільки в даному випадку відбувається триваюче порушення права власності Херсонської територіальної громади в особі Херсонської міської ради на нежитлове майно, спростовується встановленими обставинами справи і вищезазначеними положеннями законодавства.

Доводи апеляційної скарги Прокурора відносно того, що ним строк на звернення до суду з позовом не пропущено, оскільки про особу, яка порушила права Херсонської міської ради, стало відомо лише у 2014 році, коли посадовим особам органів місцевого самоврядування надано доступ до Державного реєстру прав на нерухоме майно, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на вищезазначене.

Інші доводи апеляційних скарг колегія суддів також не приймає до уваги як такі, що не підтверджені належними доказами, спростовуються матеріалами справи та рішенням і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 367, 374, 375, 381-384,390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Херсонської міської ради та Заступника прокурора Херсонської області залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення - 21 січня 2019 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: В.В.Майданік

Н.В.Орловська