Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

місто Київ

справа № 757/14129/16-ц

провадження № 61-7070св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року у складі судді Батрин О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Борисової О. В., Гаращенка Д. Р.,

ВСТАНОВИВ:

I. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування»

(далі - ПАТ «Укргазвидобування») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про захист ділової репутації юридичної особи та спростування недостовірної інформації.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що народним депутатом України ОСОБА_4 на брифінгу представників міжфракційного депутатського об'єднання «Депутатський контроль» у Верховній Раді України ІНФОРМАЦІЯ_1 поширено недостовірну інформацію такого змісту: «...Підприємство Укргазвидобування, яке сьогодні очолює певна корупційна команда»; «...всі тендери, які проходять в Укргазвидобуванні, відбуваються за рахунок корупційних схем. А саме мова йде про керівника державних закупівель пана ОСОБА_12 ... повністю всі тендери, які відбуваються, вони проходять під контролем цих товаришів, і всі завчасно моделюються»; «людиною, яка працює в Укргазвидобуванні по прізвищу ОСОБА_5, який є громадянином Росії. ... І навіть мова йде про параконкретні цифри 880 тисяч доларів, які планувалося вкрасти в Укргазвидобуванні»; «громадянина Росії пана ОСОБА_5, який є діючим радником горе-реформатора ОСОБА_14, який просить пана ОСОБА_7 спробувати заховати його російські корні, те що він є громадянином Російської Федерації»; «Вот таких ми горе-чиновників сьогодні наплодили в Укргазвидобуванні»; «Також сплила інформація щодо тендера, який відбувався по ОСОБА_13, де намагаються відмити понад 300 мільйонів коштів, які також уходять всі на офшори»; «відкриті кримінальні провадження в усіх силових структурах, які існують в країні, по Укргазвидобуванню. ... особиста криша пана ОСОБА_14, народний депутат, колега мій, пан ОСОБА_15»; «Але в них вистачає коштів на ЗМІ, на всі інше, на проплачені мітинги, щоб триматися, тому що зрозуміло мільярдні кошти, які вони там відмивають, їх вистачає». Позивач стверджував, що поширена у такий спосіб відповідачем інформація є негативною, неправдивою, такою, що принижує ділову репутацію позивача та завдає шкоди шляхом підриву довіри необмеженого кола осіб до господарської діяльності товариства, оскільки у виступі надана негативна соціальна оцінка як самого товариства, так і ділових та професійних якостей топ-менеджерів товариства.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач відзиву на позов не надав.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укргазвидобування» до ОСОБА_4 про захист ділової репутації юридичної особи.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що інформація такого змісту: «Горе-реформатора», «Вот таких ми горе-чиновників сьогодні наплодили в Укргазвидобування»; «особиста криша пана ОСОБА_14, народний депутат, колега мій, пан ОСОБА_15» є оціночними судженнями, оскільки неможливо перевірити на відповідність їх фактам. Стосовно іншої інформації суд зазначив, що її поширення не призвело до порушення немайнових прав позивача, його ділової репутації, оскільки у викладеній інформації не надається оцінка підприємницькій, громадській, професійній чи іншій діяльності, яку здійснює ПАТ «Укргазвидобування» як учасник суспільних відносин. Суду не надано доказів, що поширена у такий спосіб інформація відповідачем завдає шкоди немайновим правам позивача, його діловій репутації чи є негативною. З урахуванням наведеного, суд не встановив підстав для задоволення позовних вимог. Щодо інформації, поширеної про ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_13, то зазначена інформація не стосується ПАТ «Укргазвидобування», відтак не може порушувати ділову репутацію позивача.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укргазвидобування» відхилено. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що поширена негативна інформація щодо посадових осіб підприємства ПАТ «Укргазвидобування», виходячи зі змісту всього виступу в цілому та змісту конкретних фраз, складовою частиною яких вона була, а також з огляду на характер використання мовних засобів (горе-реформатор; горе-чиновник; наплодили; особиста криша тощо), може бути визнана судом оціночними судженнями, оскільки є суб'єктивною думкою - критичною оцінкою діяльності зазначених посадових осіб, висловленою ОСОБА_4 на підставі проведення останнім аналізу інформації, оприлюдненої Центром стратегічних досліджень; співставлення фактів, викладених у цій інформації, подій та особистих спостережень. Таким чином, висловлений ОСОБА_4 критичний аналіз діяльності посадових осіб ПАТ «Укргазвидобування» є оціночним судженням, а тому не підлягає спростуванню. При цьому, позивач визнав цю обставину, зазначивши у останньому абзаці сторінки третьої та першому абзаці сторінки четвертої апеляційної скарги, що у виступі ОСОБА_4 надана негативна соціальна оцінка як самого товариства, так і ділових та професійних якостей топ-менеджерів товариства.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укргазвидобування» просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, застосував норму матеріального права (частину третю статті 277 ЦК України), яку було виключено з кодексу. Також заявник зазначив, що відповідач не надав належних доказів на підтвердження того, що поширена ним інформація є правдивою.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 23 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у березні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у Верховній Раді України відбувся брифінг представників Міжфракційного депутатського об'єднання «Депутатський контроль», під час якого народним депутатом України ОСОБА_4 поширена інформація про ПАТ «Укргазвидобування» такого змісту:

«... Мова сьогодні йде про підприємство Укргазвидобування, яке сьогодні очолює певна корупційна команда, які називають себе реформаторами, яке очолює пан ОСОБА_14, колишній студент, який як сказав прийшов з заробітною платою найвищою в Україні, сьогодні з усіма виплатами він отримує 985 тисяч гривень і хоче відбити свій диплом і кредит, який отримав він в Британії, в 450 тисяч доларів.

Але мова йде про черговий скандал, який відбувся у зв'язку з тим, що була оприлюднена інформація на Центр стратегічних досліджень щодо того - переписки, де всі тендери, які проходять в Укргазвидобуванні, відбуваються за рахунок корупційних схем. А саме мова йде про керівника державних закупівель пана ОСОБА_12 і переписка, яка була оприлюднена між ним та радником Голови Укргазвидобування пана ОСОБА_14 товарищем ОСОБА_10. Мова йде про те, що повністю всі тендери, які відбуваються, вони проходять під контролем цих товаришів, і всі завчасно моделюються.

Також була оприлюднена переписка між ОСОБА_7, також працівником Укргазвидобування, та людиною, яка працює в Укргазвидобуванні про прізвищу ОСОБА_5, який є громадянином Росії. Також, я хочу показати копії цих переписок, а саме це там, де існують повністю, формуються тендерні пропозиції. І навіть мова йде про параконкретні цифри 880 тисяч доларів, які планувалося вкрасти в Укргазвидобуванні.

Також, я хочу показати громадянина Росії пана ОСОБА_5, який є діючим радником реформатора ОСОБА_14, який просить пана ОСОБА_7 спробувати заховати його російські корні те що він є громадянином Російської Федерації.

Вот таких ми горе-чиновників сьогодні наплодили в Укргазвидобування.

Також сплила інформація щодо тендера, який відбувся по ОСОБА_13, де намагаються відмити понад 300 мільйонів коштів, які також уходять всі на офшори.

Сьогодні вже відкриті кримінальні провадження в усіх силових структурах, які існують в країні по Укргазвидобування. Але вчора ми читаємо про те, що на «Українській правді», де друкує особиста криша пана ОСОБА_14, народний депутат, колега мій, пан ОСОБА_15 про те, що нас валять.

Ну, зрозуміло, що з заробітною платою в 985 тисяч гривень, яку отримує, найбільша заробітна плата в країні, то мабуть цей горе-реформатор повинен щось зробити для держави, але на жаль цього не відбувається.

Тому, сьогодні я опублікував всі кримінальні провадження, які ідуть по керівництву Укргазвидобування пана ОСОБА_14. Але в них вистачає коштів на ЗМІ, на всі інше, на проплачені мітинги, щоб триматися, тому що зрозуміло мільярдні кошти, які вони там відмивають, їх вистачає.

Тому прошу звернути на цю ситуацію особисто Прем'єр-міністра України, пана Президента, Генеральну прокуратуру, щоб все ж-таки довести діяльність реформаторів, які прийшли і сьогодні обслуговують російські компанії агресора. Дякую.»

Зазначена оприлюднена інформація підтверджується відеозаписом з брифінгу.

Відповідачем поширена ця інформація у зв'язку із виникненням скандалу - оприлюдненням інформації Центром стратегічних досліджень, а саме переписок, відповідно до яких усі тендери у ПАТ «Укргазвидобування» відбувались за рахунок корупційних схем керівника державних закупівель пана ОСОБА_12 тощо.

Крім того, з переглянутого відеосюжету суди встановили, що відповідач під час поширення такої інформації посилається на відповідну переписку, оприлюднену Центром стратегічних досліджень, на інші документи, в тому числі на документи щодо громадянства ОСОБА_5 та зазначає, що всіма правоохоронними структурами відкриті кримінальні провадженні щодо діяльності ПАТ «Укргазвидобування».

Поширення цієї інформації супроводжувалось демонстрацією відповідних матеріалів та підтверджується витягом з інтернет-сайту Міжфракційного депутатського об'єднання «Депутатський контроль», ця інформація є доступною в засобах масової інформації та мережі Інтернет.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Відповідно до статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43,

ECHR 2001-11).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правомірного висновку про те, що поширені щодо позивача висловлювання не містять фактичних даних щодо певних подій, а є реалізацією права відповідачів на вільне висловлювання своїх поглядів і є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.

При цьому враховано, що ПАТ «Укргазвидобування» є стратегічним системоутворюючим підприємством, що і пояснює стурбованість населення щодо інформації, оприлюдненої Центром стратегічних досліджень, та породжує критичні думки, судження, переконання і різні погляди серед людей. Таку підвищену увагу громадян до діяльності товариства у цьому випадку не можна розцінювати як прагнення завдати шкоди репутації позивача, принизити її.

Суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог статей 213, 214, 303, 315 ЦПК України 2004 року надали належну оцінку кожному висловлюванню окремо, про спростування яких просив позивач, та дійшли обґрунтованого висновку про те, що поширена відносно позивача інформація є оціночним судженням, а не фактичним твердженням. Також Верховний Суд погоджується з висновком судів про те, що інформація, поширена про ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_7, не може порушувати ділову репутацію позивача, оскільки не стосується безпосередньо ПАТ «Укргазвидобування».

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції послався на нечинну норму ЦК України, Верховний Суд визнає необґрунтованими, оскільки це не мало наслідком ухвалення незаконного рішення, а скасування рішення лише з формальних міркувань не допускається.

Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин та з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини Верховний Суд погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову, оскільки оціночні судження не підлягають спростуванню.

Таким чином, Верховний Суд дійшов переконання, що суди першої та апеляційної інстанцій розглянули спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик