Дата документу 02.04.2019
Справа № 320/506/19
№2/320/1417/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник третьої особи - Гнєдашова Н.Г.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що від шлюбу у неї з відповідачем народився син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2015 року їхній шлюб розірвано, з відповідача на її користь стягнуто аліменти. Підставою для розірвання шлюбу стала поведінка відповідача, а саме те, що він зловживав алкогольними напоями, не бажав працювати, не приділяв належної уваги синові, у його присутності застосовував до неї фізичну силу. Їхній син є дитиною з інвалідністю, у зв'язку з чим перебуває на обліку у лікарня невролога з діагнозом: «резидуально-органічне ураження ЦНС, лівосторонній геміпарез, затримка мовленнєвого розвитку». Дитина потребує лікування, реабілітації, уникнення стресових ситуацій і психічних навантажень. Позивачка самостійно займається вихованням сина, турбується про його лікування. Батько не цікавиться долею сина, не приймає участь у його розвитку та лікуванні, не відвідує з ним лікаря. При цьому позивач вказує, що вона не перешкоджала відповідачу брати участь у вихованні, піклуванні та утриманні сина. Однак відповідач не вчиняв жодних спроб для виконання своїх батьківських обов'язків, у зв'язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом про позбавлення його батьківських прав.

Ухвалою суду від 05.02.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.

04 березня 2019 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з'явилась, але від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З 23.11.2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_2, що також підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження (а.с.5).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 17.02.2015 року шлюб між сторонами розірваний, а з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 січня 2015 року до повноліття дитини (а.с.7-8).

Відповідно до характеристики, виданої на ОСОБА_1, остання проживає за адресою: АДРЕСА_1. Характеризується з позитивної сторони, скарг на неї не надходило. Сама виховує сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько дитини ОСОБА_3, 1983 року народження, у вихованні сина не приймає участі, за даною адресою не проживає з серпня 2015 року до теперішнього часу. ОСОБА_3 веде аморальний спосіб життя, не працює, зловживає спиртними напоями (а.с.9).

Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 вказаної постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і розумовий розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду і лікування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення.

Згідно з довідкою Комунальної установи «Територіальне медичне відділення багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування швидкої медичної допомоги» Мелітопольської міської ради Запорізької області від 11.01.2019 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на диспансерному обліку у дитячого лікаря невролога з діагнозом: ««резидуально-органічне ураження ЦНС, лівосторонній геміпарез, затримка мовленнєвого розвитку». Розвитком, лікуванням та реабілітацією дитини займається його мати ОСОБА_1 Батько дитини ОСОБА_3 на прийом до лікаря дитину не приводив, його станом здоров'я не цікавиться. (а.с.10).

Згідно із довідкою ККП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Мелітопольської міської ради Запорізької області від 15.01.2019 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 спостерігається на ділянці № 16 амбулаторії ЗП СМ № 12 КП «ЦПМСД» з народження. Дитина перебуває на обліку у дитячого лікаря невролога. Батько з родиною не проживає з липня 2015 року, у житті дитини участі не приймає, матеріальної допомоги не надає. На прийом до лікарня дитину приводить мати (а.с.11).

Відповідно до довідки голови Мелітопольського міського товариства інвалідів № 5 від 09.01.2019 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 знаходиться на обліку в Мелітопольському міському товаристві людей з інвалідністю ЗОО СОІУ, приймає активну участь у роботі організації. Виховує дитину з інвалідністю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 самостійно, лікує його без сторонньої допомоги. Батько не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться його станом здоров'я (а.с.12).

Згідно із довідкою № 01-8/11 від 09.01.2019 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив реабілітацію у відділенні реабілітації дітей з інвалідністю у Центрі комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю ММР ЗО з 16.11.2016 року по 30.11.2018 року у супроводі матері ОСОБА_1, яка є основним представником дитини. Батько в реабілітаційному процесу участі не приймає (а.с.13).

Відповідно до довідки № 01-42 від 08.01.2019 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує дошкільний заклад № 39 «Чебурашка» комбінованого типу Мелітопольської міської ради Запорізької області з 22.10.2018 року по теперішній час. На протязі перебування дитини у ДНЗ батько до закладу не приходив. Питаннями виховання, розвитку дитини піклується мати (а.с.14).

Відповідно характеристики ОСОБА_2 відвідує групу № 5 ДНЗ № 39 «Чебурашка» з 22.10.2018 року. Дитина характеризується як слухняна, весела, добра, полюбляє конструкторно-будівельні та рухливі ігри. ОСОБА_2 позитивно, емоційно говорить про матір та зі смутком і неохоче про батька. Не підтримує бесіду про нього та переводить її на іншу тему, не хоче носити прізвище батька (а.с.15).

Згідно з вимогами ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Частиною 5 ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до наданого до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області спеціалістами служби у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області Гнєдашовою Н.Г. та Коник К.М. проведено бесіду з відповідачем, вивчено матеріали, надані до позовної заяви, членами комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради розглянуто питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3

Враховуючи, що відповідач у справі тривалий час свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина, не цікавиться його життям і здоров'ям, не спілкується з сином, в обсязі, необхідному для його самоусвідомлення, тому орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області вважає, що на сьогодні відсутні підстави, щоб не підтримати вимоги позивача щодо позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов'язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Враховуючи вищевикладене, надавши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, суд дійшов висновку про наявність об'єктивних і безсумнівних доказів винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно дитини, а також враховуючи той факт, що відповідач повністю визнав позов та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, тому позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову і позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.12, 13, 76, 80, 81, 95, 258, 259, 265, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, батьківських прав відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП - НОМЕР_1, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір на користь держави у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: Т.В.Юрлагіна