Справа № 188/1641/18
Провадження № 2/188/95/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Хандригі Л.І.

розглянувши у судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача та зазначає , що спірне нерухоме майно складається з житлового будинку за адресую вул. Роздольна, №54, с.Миколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області з господарськими будівлями та спорудами згідно технічного паспорту БТІ.

Згідно Звіту про оцінку майна, ринкова вартість спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 28.09.2018 р., складає 68277,00 грн.

Починаючи з 2007 року Позивач розпочав проживати та користуватися вказаним житловим будинком та прилеглим до нього господарським будівлями та спорудами, які і на даний час перебувають у відкритому, безперервному та добросовісному володінні та користуванні Позивача. Перед початком користування Позивачем, спірний житловий будинок був покинутий , занедбаний, земельна ділянка заросла бурянами та чагарниками. Лише у вересні 2018 року з довідки Миколаївської сільської ради Позивачка дізналася, що спірний будинок офіційно перебуває у власності ОСОБА_2, яка за життя була громадянкою ОСОБА_3 Федерації та весь час проживала та була зареєстрована на території вказаної держави і лише перед смертю приїхала в с.Миколаївка. Померла вказана особа 26.09.2010 року в с.Миколаївка, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть сірії 1-КИ №370339 від 30.09.2010 року.

ОСОБА_2 була власником вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.07.1988 р. зареєстрованого в КП «Павлоградське МБТІ» 29.07.1988 року за №9-33.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 ніхто не прийняв, спадкова справа після її смерті не заводилась, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру спадкових справ від 02.10.2018 року.

Згідно з довідкою Миколаївської сільської ради від 24.09.2018 року №262 ОСОБА_4 була власником спірного житлового будинку згідно погосподарського обліку Миколаївської сільської ради. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку не приватизована.

Між Позивачем та ОСОБА_4 не було укладено жодних договорів щодо користування вказаним житловим будинком, у тому числі й щодо встановлення строків такого користування.

Починаючи з 2007 року і по даний час жодна особа не вживала жодних дій, які б перешкоджали Позивачу і надалі користуватися вказаним житловим будинком, у тому числі не піднімалося питання щодо витребування цього майна з чужого володіння.

Факт безперервного користування Позивачем спірним житловим будинком підтверджується Актом проведення перевірки факту проживання від 24.09.2018 р., складеним вуличним депутатом Миколаївської сільської ради у присутності свідків, а також договором про користування електричною енергією від 02.07.2018 року № 1801409 та квитанціями про оплату за електричну енергію.

Таким чином, спірне нерухоме майно понад 10 років перебуває у безперервному відкритому та добросовісному володінні та користуванні Позивача. Але на даний час Позивач не може належно розпоряджатися даним майном у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Добросовісність володіння полягає в тому, що при заволодіння спірним нерухомим майном Позивач не знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на нерухоме майно, оскільки вважала, що спірний житловий будинок був покинутий і власник у нього відсутній.

Відкритість володіння полягає в тому, що Позивач жодним чином не приховував факт знаходження спірного нерухомого майна у його володіння та користуванні, відкрито у ньому господарює та ним користується, сплачує комунальні платежі.

Безперервність володіння полягає в тому, що Позивач безперервно більше 10 років володіє та користується спірним житловим будинком. Вказані обставини підтверджуються Актом проведення перевірки факту проживання від 24.09.2018 р., складеним вуличним депутатом Миколаївської сільської ради у присутності свідків, а також договором про користування електричною енергією від 02.07.2018 року № 1801409 та квитанціями про оплату за електричну енергію.

Просить суд :

- Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності за набувальною давністю на житловий будинок по вул. Роздольна, буд. 54, с.Миколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області з господарськими будівлями та спорудами.

- Судові витрати залишити за Позивачем

Сторони в судове засідання не з"явилися .

Позивач в своїй заяві просить суд розглядати справу без його участі . Позов підтримує і в разі неявки відповідача прийняти заочне рішення .

Представник відповідача у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи їх відсутність , заперечення проти позову не мають за умови , що судові витрати будуть залишені за позивачкою. Про прийняте рішення просять повідомити голову Миколаївської сільської ради.

В зв"язку з цим , суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У зв'язку із визнанням відповідачами обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Починаючи з 2007 року ОСОБА_1 розпочала проживати та користуватися вищевказаним житловим будинком та прилеглим до нього господарським будівлями та спорудами, які і на даний час перебувають у відкритому, безперервному та добросовісному володінні та користуванні Позивача. Перед початком користування ОСОБА_1, спірний житловий будинок був покинутий , занедбаний, земельна ділянка заросла бурянами та чагарниками. Лише у вересні 2018 року з довідки Миколаївської сільської ради Позивачка дізналася, що спірний будинок офіційно перебуває у власності ОСОБА_2, яка за життя була громадянкою ОСОБА_3 Федерації та весь час проживала та була зареєстрована на території вказаної держави і лише перед смертю приїхала в с.Миколаївка. ОСОБА_5 померла вказана 26.09.2010 року в с.Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть сірії 1-КИ №370339 від 30.09.2010 року.

ОСОБА_2 була власником вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.07.1988 р. зареєстрованого в КП «Павлоградське МБТІ» 29.07.1988 року за №9-33 (копія витягу додається).

Спадщину після смерті ОСОБА_2 ніхто не прийняв, спадкова справа після її смерті не заводилась, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру спадкових справ від 02.10.2018 року.

Згідно довідки Миколаївської сільської ради від 24.09.2018 року №262 ОСОБА_4 була власником спірного житлового будинку згідно погосподарського обліку Миколаївської сільської ради. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку не приватизована.

Судом встановлено , що згідно акту проведення перевірки факту проживання громадянки ОСОБА_1 від 21 вересня 2018 року депутатом Миколаївської сільської ради ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2007 року.

Довідкою №2622, виданою Виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 24.09.2018, про те що дійсно за померлою ОСОБА_4 по Миколаївській сільській раді за адресою: с. Миколаївка, вул.. Роздольна, буд.54 значиться земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,25 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з свідоцтвом про право власності на житловий будинок №33 від 29.07.1988 року, видане Виконавчим комітетом Петропавлівською радою народних депутатів, Дніпропетровської області, і посвідчує, що буд. 54 по вул.. Роздольній в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області дійсно належить ОСОБА_2.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Федосіївноюне було укладено жодних договорів( у тому числі і усних) щодо користування вказаним житловим будинком, у тому числі й до встановлення строків такого користування.

Факт безперервного користування позивачкою спірним житловим будинком підтверджується Актом проведення перевірки факту проживання від 24.09.2018 р. складеним вуличним депутатом миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області у присутності свідків , а також договором про користування електроенергією від 02.07.2018 року № 1801409 та квитанціями про сплату електричної енергії.

Таким чином , спірне нерухоме майно понад 10 років перебуває у безперервному , відкритому та добросовісному володінні та користуванні ОСОБА_1 , тобто позивачки. Але на даний час вона не може належно розпоряджатися вищевказаним майном у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Статтею .41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) .

Таким чином , приймаючи рішення про задоволення позову , суд враховує ту обставину , що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено .

Як встановлено судом , позивач добросовісно заволодів вищевказаним майном. Спору щодо даного нерухомого майна немає.

Крім того , визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд вважає можливим ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ).

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст. 206 ЦПК України ) .

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Дана позиція відповідача дає суду підставу вважати , що останній не заперечує проти визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем . Отже , визнання позову зазначеним відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує права , свободи чи інтереси інших осіб..

Таким чином , позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок надав суду достатньо доказів , а тому позов підлягає задоволенню.

Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст ст. 4, 5, 13, 81, 206, 263-265, 354 ЦПК України , ст.344 , 397 ЦК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 ( рнокпп НОМЕР_1 ) право власності за набувальною давністю на житловий будинок по вул. Роздольна , буд. 54 с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області з господарськими будівлями та спорудами .

Відповідача звільнити від сплати судових витрат , які поніс позивач при розгляді справи .

Копію рішення невідкладно направити сторонам .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду

Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд.

Суддя ОСОБА_7