ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 664/1935/18 Головуючий в І інстанції Сіденко С.І.
Номер провадження №22ц-819/13/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Сіденка С.І. від 30 жовтня 2018 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_5, заінтересовані особи: Новомаячківська селищна рада Олешківського району Херсонської області, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги мотивує тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Покровське Орджонікідзівського (нині Денисівського) району Кустанайської області Республіки Казахстан. В 1990 році, після смерті свого цивільного чоловіка, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, вона разом з дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, переїхала до с. Райське міста Нова Каховка Херсонської області до тітки, з метою найти роботу та утримувати належним чином дітей. У цьому ж році вони переїхали в інше місце - до смт. Нова Маячка Олешківського району Херсонської області, де вона знайшла роботу і житло. Поселилися вони у буд. АДРЕСА_1, де винаймали кімнату у ОСОБА_8 та ОСОБА_9, з якими у подальшому стали проживати однією сім'єю і вона доглядала їх. ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_8. При цьому остання за життя, враховуючи їх відносини, залишила на неї заповіт на половину всього майна, яке їй належить. ІНФОРМАЦІЯ_9 заявник народила сина - ОСОБА_10. В період проживання на території Херсонської області працювала в різних місцях, де була можливість, її заробітки носили більш періодичний, сезонний характер, без оформлення трудових відносин, при цьому були й періоди офіційного працевлаштування.

Заявник стверджує, що на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року вона разом з дітьми проживала в АДРЕСА_1, без реєстрації, мала паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1, виданий Відділом внутрішніх справ Орджонікідзівського (нині Денисівського) району Кустанайської області Республіки Казахстан 16.08.1984 року, в якому була вказана її національність - українка. Зазначений паспорт втратила з власної необережності. По цій причині не зверталася до паспортної служби для отримання паспорта громадянина України. Зараз у неї виникла потреба отримати паспорт, оскільки не має на руках ніякого посвідчення своєї особи, паспорт громадянина України не отримувала. Для цієї мети їй необхідно встановлення факту проживання станом на 24.08.1991 року на території України, а саме в смт. Нова Маячка Олешківського району Херсонської області, про що вона й просила суд.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 жовтня 2018 року вимоги заявника задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_5, народження ІНФОРМАЦІЯ_6, яка народилася в с. Покровське Орджонікідзівського (нині Денисівського) району Кустанайської області Республіки Казахстан.

В іншій частині вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням в частині задоволення вимог, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_5 в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що у ОСОБА_5 відсутній документ, який посвідчує її особу, визначену законом процедуру встановлення особи вона не проходила, без чого неможливо встановити відносно неї, як невстановленої особи, факт постійного проживання на території України.

Крім того, факт проживання заявника на території України на законних підставах не підтверджується належними та допустимими доказами. Таким чином, апелянт зазначає про те, що позасудовий порядок вирішення питання заявником не реалізовано.

Справа переглядається в апеляційному порядку Херсонським апеляційним судом відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017р. №452/2017 та положень ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Представник заінтересовані особи Новомаячківської селищної ради Олешківського району Херсонської області в судове засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Покровка Орджонікідзівського району Кустанайської області Республіки Казахстан, що підтверджується копією паспорту громадянина СРСР НОМЕР_2, свідоцтвом про народження НОМЕР_3 (а. с. 8, 9).

Заявник є матір'ю ОСОБА_10, народження ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця м. Олешки Херсонської області, актовий запис про народження дитини складено по досягненню дитиною десятирічного віку 21 квітня 2017 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини серія НОМЕР_4 (а.с.15).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Новомаячківської селищної ради Олешківського району Херсонської області № 1076 від 21.03.2018 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 станом на 24 серпня 1991 року проживала на території АДРЕСА_1 і проживає там по теперішній час (а.с.16).

Відповідно до довідки, підписаної Новомаячківським селищним головою № 3526 від 28.09.2018 року, якою встановлено особу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, остання дійсно проживає в АДРЕСА_1 з серпня 1991 р. по теперішній час, без реєстрації (а.с.46).

Задовольняючи вимоги заявника, суд першої інстанції виходив з того, що вона не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України у зв'язку з відсутністю документів, підтверджуючих її реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року.

Суд вважав, що факт постійного проживання ОСОБА_5 на території України станом на 24 серпня 1991 року підтверджується зібраними по справі доказами: копіями паспорту громадянина СРСР, свідоцтва про народження, свідоцтвом про народження дитини, довідками селищної ради, показами свідків, яки підтвердили факт проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком районного суду, оскільки судом неправильно застосовано норми права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність до громадянства та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Отже аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку про те, факт безперервного проживання на законних підставах на території України повинен підтверджуватись одним з перелічених вище документів. Таких документів заявник суду не надала.

Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» від 27 березня 2001 року № 215/2001 (з наступними змінами) (далі - Порядок № 215/2001), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 215/2001 встановлення належності до громадянства України та п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особи, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктами 3, 4 Порядку № 215/2001 передбачено, що заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником. Заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем проживання особи в Україні. Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред'являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.

Зі змісту заяви ОСОБА_5 вбачається, що її особа на даний час документально не встановлена, законодавчо встановлену процедуру встановлення особи вона не проходила.

За таких обставин висновок суду про те, що законом не визначено іншого порядку встановлення належності особи до громадянства України не відповідає нормам матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявленої вимоги.

Керуючись ч.6 ст.259, ст.268 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 жовтня 2018 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні заяви ОСОБА_5, заінтересовані особи: Новомаячівська селищна рада Олешківського району Херсонської області, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 15 січня 2019 року.

Головуючий О.М. Полікарпова

Судді Л.П. Воронцова

П.Я. Ігнатенко