Провадження № 6/760/203/19
В справі № 760/479/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року Солом?янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання, видачу дубліката виконавчого листа, суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 05 березня 2012 року був задоволений позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

10 липня 2012 року представником позивача було отримано 4 виконавчих листи для пред'явлення їх до виконання.

В січні 2019 року заявник звернувся до суду з заявою і просить:

- замінити сторону виконавчого провадження, а саме: стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»;

- поновити строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання;

- видати дублікати виконавчих листів в зазначеній справі.

Посилається на те, що 06 березня 2018 року право вимоги за кредитним договором Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», про що укладено договір про відступлення прав вимоги № 50.

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції були відкритті виконавчі провадження № 33481886, № 33481409 та № 33481509.

За результатами проведених виконавчих дій державним виконавцем завершено виконавче провадження, а виконавчі документи повернуті стягувачу.

Проте виконавчі листи фактично не були отриманні стягувачем, а отже є підстави вважати, що вони були втрачені при пересилці.

Зазначає, що на даний час жодного виконавчого провадження з виконання вищевказаного рішення не відкрито.

Виходячи з цього, просить задовольнити заяву.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином.

У відповідності до положень ст. ст. 433, 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для розгляду питань про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Судом встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 05 березня 2012 року був задоволений позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

10 липня 2012 року представником позивача було отримано 4 виконавчих листи для пред'явлення їх до виконання.

06 березня 2018 року між ПАТ «КБ «Експобанк» та «Дніпрофінансгруп» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, на підставі якого банк відступив заявнику шляхом продажу належні йому права вимоги до позичальників.

/ а.с. 115 - 121 /

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Частиною 5 статті 15 Закону визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Тобто, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

З цього випливає, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 61- 1207св18 від 21 березня 2018 року.

Виходячи з обставин, викладених вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім'я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

За приписами ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Чинне законодавство пов'язує можливість відновлення судом пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання із наявністю поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин пропуску вказаного строку оцінюються судом, виходячи з наявності обставин, які об'єктивно перешкоджали заявнику (чи його попереднику) реалізувати своє право на пред'явлення виконавчого документа до виконання протягом законодавчо встановленого строку.

У зв'язку з заміною одного кредитора на іншого, переходу права вимоги за договором про відступлення, суд вважає причини пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання поважними, а тому існують підстави для відновлення такого строку.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви в цій частині.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

З точки зору закону дублікатом є документ, що видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта, в даному випадку виконавчого листа.

Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Підставою для видачі дублікату є заява стягувача або подання державного виконавця, в залежності від того, хто втратив оригінал виконавчого документа.

При цьому заявник має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено та відповідно підтвердити їх доказами.

Заявник, звертаючись до суду з заявою, просить видати йому дублікати виконавчих листів, посилаючись на те, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції були відкритті виконавчі провадження № 33481886, № 33481409 та № 33481509.

За результатами проведених виконавчих дій, державним виконавцем завершено виконання провадження та поверненні виконавчі документи стягувачу.

Проте, виконавчі листи фактично не були отриманні стягувачем, а отже є підстави вважати, що вони були втрачені при пересилці.

В свою чергу, відповідно до п 29.31 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України № 173 від 17 грудня 2013 року / із змінами, внесеними згідно з Наказом Державної судової адміністрації № 240 від 28 грудня 2015 року / для виконання судового рішення у цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили або допущено до негайного виконання, стягувачу за його письмовою заявою видається виконавчий лист.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, а також висновку суду про заміну заявника, як правонаступника в кредитних відносинах суд вважає і цю вимогу заявника обґрунтованою та приходить до висновку про її задоволення.

Крім того, суд при цьому враховує, що відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід»ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02 січня 2011 року зазначено,що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права.

Щодо України ці проблеми пов»язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

Крім того, згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов'язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

За змістом ч. 3 ст., ст.19 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов»язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви і вцій частині.

Керуючись ст. ст. 2,3, 10, 19, 433, 442 ЦПК України, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст.2, 15 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Замінити сторону у виконавчому провадженні, стягувача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» / 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, / на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» / 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, офіс 205, /.

Поновити пропущений строк пред'явлення до виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 05 березня 2012 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Видати дублікати виконавчих листів на виконання рішення Солом'янського районного суду міста Києва від від 05 березня 2012 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Л.А.Шереметьєва