Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 753/1189/16-ц

провадження № 61-25421св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Актабанк»

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року у складі судді Лужецької О. Р. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 15 червня 2017 року у складі суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Болотова Є. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Актабанк» (далі - ПАТ «Актобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 вересня 2013 року № /Т/973810 у розмірі 115 652,79 грн.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі кредитного договору від 04 вересня 2013 року № /Т/973810 ОСОБА_4 отримано у кредит 100 000,00 грн на споживчі потреби, за умови сплати 0,01% річних за користуванням кредитом та щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 2 400,00 грн, що розраховується як 2,40% від суми кредиту. Кредит надано до 03 вересня 2018 року. Станом на 05 вересня 2016 року внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за вказаним договором утворилась заборгованість у розмірі 115 652,79 грн, а саме: 83 337,11 грн - за тілом кредиту (41 673,03 грн - строкова заборгованість, 41 664,08 грн - прострочена заборгованість, 11,48 грн - відсотків за користування кредитом, 31 604,20 грн - комісія за обслуговування кредиту, 700,00 грн - штраф).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Актобанк» 115 652,79 грн заборгованості за кредитним договором.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виконання зобов'язань порушено з вини відповідача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 червня 2017 року заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 31 604,20 грн комісії за обслуговування кредиту скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення комісії. В частині стягнення 84 048,59 грн заочне рішення залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту, виходив із того, що частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила № 168), кредитодавцям заборонено встановлювати споживачам такий платіж, як комісія за обслуговування кредиту, тому кредитний договір у цій частині є нікчемним, тому позов у частині стягнення 31 604,20 грн комісії не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 15 червня 2017 року, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

14 травня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі зазначено про розгляд справи без участі відповідача та його представника за відсутності доказів належного їх повідомлення про розгляд справи. Судами неправильно здійснено посилання на положення статті 612 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки для виконання зобов'язання у кредитному договорі встановлено строк до 09 вересня 2018 року. Суди залишили поза увагою доводи ОСОБА_4 про недійсність кредитного договору з підстав, встановлених частиною першою статті 230 ЦК України, оскільки банк при укладенні договору ввів її в оману щодо порядку розрахунків та розміру відсотків, скориставшись її тяжким станом пов'язаним зі смертю близької людини. У порушення норм процесуального закону судом першої інстанції, також, ухвалено рішення у справі незважаючи на те, що ОСОБА_4 до закінчення розгляду справи подала до суду зустрічний позов про визнання недійсним вказаного кредитного договору.

Відзивів чи заперечень на касаційну скаргу не надходило

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 вересня 2013 року між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № /Т/973810 на споживчі потреби, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 100 000,00 грн зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,01 % річних та сплатою щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 2 400,00 грн, що розраховується як 2,40% від суми кредиту, терміном до 03 вересня 2018 року.

Позичальник, відповідно до підпункту 4.3. кредитного договору, зобов'язаний суворо дотримуватись положень кредитного договору, погасити банку в повному обсязі кредит у строк, встановлений підпунктом 2.1.3 кредитного договору, а також відсотки та комісії.

Відповідно до умов кредитного договору, виконання зобов'язання здійснюється щомісячними платежами.

Пунктом 4.2.4 цього договору визначено, що банк має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, зокрема, у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів та/або комісій щонайменше на 30 календарних днів.

ОСОБА_4 користувалась кредитними коштами та в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 05 вересня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 115 652,79 грн, а саме: тіло кредиту - 83 337,11 грн, заборгованість за відсотками - 11,48 грн, комісія за обслуговування кредиту - 31 604,20 грн, штраф - 700,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Між сторонами виникли правовідносини споживчого кредитування.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Встановивши, що відповідач не виконувала належним чином зобов'язання кредитним договором, суди першої на апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та штрафу за прострочення сплати періодичних платежів.

Доводи касаційної скарги про безпідставність застосування судами першої та апеляційної інстанцій статті 612 ЦК України, оскільки строк виконання кредитних зобов'язань у договорі встановлено до 03 вересня 2018 року, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Умовами кредитного договору сторони погодили як термін закінчення кредитування, так і те, що кредитні платежі мають здійснюватися щомісячними платежами. Тобто повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мала здійснювати щомісячними платежами, упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання, тому кредитодавець має право пред'явити вимогу про сплату заборгованості після порушення позичальником кожного окремого зобов'язання.

Доводи касаційної скарги про недійсність кредитного договору з підстав введення відповідача в оману кредитодавцем, Верховний Суд відхиляє, оскільки статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію дійсності правочину. Судом апеляційної інстанції надано правову оцінку кредитного договору і встановлено нікчемність його умов в частині стягнення комісії за супроводження кредиту, на підставі чого у задоволення позову в цій частині відмовлено. В іншій частині кредитний договір недійсним не визнавався. Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в іншій частині позову.

Доводи касаційної скарги про те, що ухваливши заочне рішення, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_4 подано зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору Верховний Суд відхиляє, оскільки зазначеному надано оцінку судом апеляційної інстанції і правильно вказано, що у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено протокольною ухвалою суду першої інстанції від 06 вересня 2016 року, однак таке порушення не є підставою для відмови у позові банку, оскільки позивач не позбавлена права звернутись до суду із вказаним позовом окремо від цього позову.

Доводи касаційної інстанції про неналежне повідомлення відповідача судом першої інстанції про розгляд справи Верховний Суд відхиляє, оскільки такі доводи оцінено судом апеляційної інстанції, згідно з матеріалами справи ОСОБА_4 отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі, позов із додатками та її повідомлено про дату судових засідань, призначених на 14 березня 2016 року, 20 квітня 2016 року, 31 травня 2016 року, 24 червня 2016 року та 06 вересня 2016 року, а судова повістка на 06 вересня 2016 року вручена особисто, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а. с. 68).

Таким чином, доводи касаційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні норм матеріального права, зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин і доказів у справі, на що, відповідно до статті 400 ЦПК України, суду касаційної інстанції повноважень не надано.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не спростовують установлені у справі фактичні обставини, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. О.Кузнєцов

Г. І.Усик