№ провадження 2/495/1226/2019
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
03 квітня 2019 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Бучка І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення,
Позивач ОСОБА_1 , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, відповідно до якого просить суд: усунути перешкоди в здійсненні нею права користування та розпорядження майном, шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням належним ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності 3/5 частко житлового будинку АДРЕСА_3 та виселити відповідача; стягнути з ОСОБА_2 на її користь судовий збір в сумі 704,80 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.05.1986 року, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в КП «Білгород-Дністровське МБТІ» 20.06.1986 року, ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 3/5 частини житлового будинку за АДРЕСА_3
Після придбання для власних потреб (власного проживання) вказаного нерухомого майна, вона вселилась у належну їй частку житлового будинку.
08.12.2005 року у належній їй частці житлового будинку було зареєстровано на правах члена її сім`ї, за її письмовою згодою, як власника, її співмешканця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким вона на той час проживала однією сім`єю, перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу і від якого має малолітню дитину - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запис про батька якої було проведено в порядку ст. 135 СК України за її прізвищем та громадянством, а ім`я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою.
Їх спільна з відповідачем дитина також зареєстрована за вказаною адресою.
З реєстрацією на її житлової площі, відповідач набув право проживання на неї, тобто право користування належним їй майном.
Проте, згодом відповідач, який перебуває на обліку у психіатричному лікувальному закладі (КУ «Обласна психіатрична лікарня №4») з діагнозом алкоголізм, став все частіше пиячити, уходячи у довготривалі запої.
На ґрунті алкоголізму він перестав за собою слідкувати, став деградувати як особистість, втрачати людську гідність, втратив роботу, має дуже неохайний зовнішній вигляд.
Разом з тим, став влаштовувати вдома п`янки, приводячи своїх товаришів по чарці, бешкетувати, ображати її нецензурною лайкою, розмовляти з нею тільки нецензурною лексикою.
Усе це згубно відбувалось на її здоров`ї та вихованні їх спільної малолітньої доньки, а лікуватися відповідач не бажав.
Рідна дочка зненавиділа відповідача та стала боятися.
Своїм аморальним способом життя та систематичним порушенням правил співжиття, відповідач створив нестерпні умови для спільного проживання з ним на однієї житлової площі, у зв`язку з чим в грудні 2014 року, вона не в силах все це стерпіти, разом з дочкою пішла від нього проживати до своїх престарілих батьків.
Проте, відповідач своєї поведінки не змінив, не перестав пиячити, у зв`язку з чим у грудні 2014 року вона та відповідач припинили сімейні відносини, та ОСОБА_2 перестав бути членом її сім`ї.
Таким чином, обставина, яка була підставою для встановлення відповідачу сервітутного права користування належним їй житлом, припинилось.
Однак, відповідач нахабно відмовляється укладати з нею договір найму жилого приміщення, а також платити за користування належним їй жилим приміщенням і за спожиті ним комунальні послуги.
Разом з тим, продовжуючи пиячити разом з своїми товаришами по чарці, систематично псує належне їй житлове приміщення і довів його до антисанітарного, непридатного для проживання стану, повиносив та розпродав з дому усе належне їй майно.
З приводу систематичного пияцтва, ведення відповідачем аморального способу життя та вчинення щодо неї протиправних дій, вона неодноразово зверталась до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області.
Стосовно ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП. Разом з тим, Донскіх неодноразово офіційно попереджався про недопустимість вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_1 і членів її родини, а також про адміністративну та кримінальну відповідальність в разі повторного вчинення ним протиправних дій.
Проте, вжиті стосовно ОСОБА_2 заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.
06.11.2018 року, коли відповідач у зв`язку з хворобою мешкав у свого сина у с. Майори Біляївського району Одеської області, вона, маючи надію, що він більше не повернеться, стала потрохи приводити своє житло у придатний для проживання стан, щоб повернути туди і свою малолітню дочку ОСОБА_5 .
Але вже 18.11.2018 року туди несподівано для неї повернувся відповідач, який продовжив вести аморальний спосіб свого життя, роблячи неможливим їх спільне проживання під одним дахом.
Тому, у зв`язку зі збереженням реєстрації в належній їй частці житлового будинку, порушуються її законні права та інтереси, та вона не може повною мірою користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
До того ж, вона змушена нести зайві витрати за спожиті відповідачем комунальні послуги, щоб належну їй частку житлового будинку не відключили від водопостачання та електроенергії.
У добровільному порядку виселитись з належної їй частини будинку та знятися з реєстрації відповідач відмовляється, у зв`язку з чим порушує конституційне право власника майна на володіння, користування та розпорядження своєю власністю.
На підставі вищевикладеного вона і звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові.
Після оголошеної в судовому засіданні перерви надала заяву, відповідно до якої просить справу розглядати за її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, на заочний розгляд справи згодна.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома .
Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться..
Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, допитавши в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що дійсно на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.1986 року, укладеного між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з однієї сторони та позивачем, яка попередньо іменувалась як ОСОБА_12 /наразі змінила прізвище у зв`язку з повторним укладанням шлюбу, що підтверджено відповідними довідками про зміну прізвища/, з іншої, остання є власником 3/5 частин житлового будинку , розташованого в АДРЕСА_3 /наразі перейменовано на вул. Військової Слави, згідно розпорядження міського голови № 32 від 19.02.2016/. /л.с.17-18, 33-35/.
Вказане вище також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. /л.с.15-16/.
Матеріалами справи встановлено, що після придбання ОСОБА_1 3/5 спірного нерухомого майна, вона зареєструвалась та почала проживати у ньому.
08.12.2005 року у вказаному житловому приміщенні, належному на праві власності ОСОБА_1 було зареєстровано відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією домової книги для прописки громадян, мешкаючи в будинку АДРЕСА_3 області. /л.с.36-38/.
Позивач перебувала з відповідачем деякий час у сімейних відносинах, в результаті чого у них народилась донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запис про батька якої було проведено в порядку ст. 135 СК України. /л.с.19/
Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрації № 53 від 05.12.2018 року, складеної КП «ЖЕО №1», за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані троє осіб: ОСОБА_1 - власник, ОСОБА_2 - колишній цивільний чоловік, ОСОБА_5 - донька. /л.с.39/.
З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу вчинення протиправних дій відповідачем відносно неї, доньки та її майна.
Так, у заяві ОСОБА_1 , що надійшла до канцелярії Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області 26.11.2018 року, позивачем зокрема зазначено про таке: коли вона йде на роботу, відповідач приймає в будинку своїх товаришів по чарці та вони разом пиячать.
З будинку винесено та продано усе її майно, навіть посуд. Під час прийому алкогольних напоїв, вони ходять по будинку у взутті, плюють на підлогу, тушать сигарети у тарілках та ходять повз уборної.
Малолітню дитину неможливо тримати в таких умовах, а тому вона з 2014 року мешкає у бабусі.
Окрім того, за час звернень до дільчого та написання заяви, було викликано три рази опер групи, оскільки ОСОБА_2 привів до будинку двох чоловіків з мантировкою, які зламали петлю на калічці /відтепер вона не закривається/, зайняв котельну, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості протоплювати будинок, знаходячись в котельні, відключив підігрів води у бойлері, намагався зламати замки у сараї та на кухні, розбити вікно та зламати вхідні двері, користується електроенергією, водою, не сплачуючи за це, погрожує. /л.с.23-24/
Матеріали справи містять і інші звернення позивача до Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області, зокрема письмові заяви від 06.12.2017 року, від 29.11.2018 року, від 07.12.2018 року. /л.с.40-42/.
Згідно листа № 42/К-2309 від 19.12.2017 року з Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області повідомлено, що з ОСОБА_2 проведена профілактична розмова щодо недопущення протиправних дій відносно ОСОБА_1 , а також винесено офіційне попередження. /л.с.21/.
Згідно Висновку дільничного офіцера Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області Малюкіна О.М. від 19.03.2018 року вбачається, що 07.03.2018 року до Білгород - Дністровського ВП ГУНП в Одеській області надійшло звернення від ОСОБА_1 .
В ході перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_2 на протязі тривалого часу зловживає алкогольними напоями.
Відносно ОСОБА_2 складено постанову про адміністративне правопорушення за ст. 178 КУпАП.
До КНП «ОПЛ №4» ООР» направлено запит щодо обстеження ОСОБА_2 та за можливістю надати медичну допомогу. З гр. ОСОБА_2 проведена профілактична розмова щодо неприпустимості вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_1 /л.с.22/.
Задля повного та всебічного розгляду справи в судове засідання були викликані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Так, свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_2 часто пиячить та спілкується тільки ненормативною лексикою, його вчинки не зовсім адекватні. Всі гроші «пропиває», не один раз «підіймав руку» на ОСОБА_1 , намагався зламати вікна та двері. Їх спільна з позивачем дитина не може мешкати в таких умовах.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що знаходиться в добрих відносинах з позивачем та їй відомі обставини справи.
Вказує, що ОСОБА_2 довів будинок до антисанітарного стану, проживати там стало неможливо, а згодом захворів та поїхав до сина. Тривалий час був відсутній, проте коли повернувся нічого не змінилось, спілкується тільки на підвищених тонах, погрожує позивачу.
ОСОБА_1 намагалась з ним по різному, проте він просто «зпивається» та стає схожим на «бомжа». Звісно їх з позивачем доньці 11 років, мешкати спільно з відповідачем дитина не зможе.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Ч. 1 ст. 317 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Статтями 150, 155 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством.
Згідно зі ст.ст. 71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом надання вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, - під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. З ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Крім того, відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла і законом.
У відповідності до положень ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сім`ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
У відповідності з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.
Згідно п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач є законним власником 3/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, а права власника захищаються на законодавчому рівні, прийнявши до увагу ту обставину, що відповідач перестав бути членом сім`ї власника внаслідок припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, вони не пов`язані спільним побутом, проте зареєстровані за однією адресою, внаслідок чого порушуються права та законні інтереси власника будинку, у зв`язку з систематичним псуванням її майна, враховуючи також те, що заходи, які застосовувались до відповідача співробітниками Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області не дали позитивного результату, відповідач і надалі порушує правила співжиття, вчиняє насильство в сім`ї, що робить неможливим проживання з ним в одному будинку позивача, а тому, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у праві користування житлом шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком та його виселення з житлового будинку, підлягають задоволенню, як основані на законі, що надасть можливість позивачці та її неповнолітній дитині розпоряджатися та користуватися своїм будинком на власний розсуд.
Крім того, у відповідності із ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 704,80 грн. /л.с.1/
На підставі викладеного та керуючись ст. 71,72,109,116,150 ЖК України, ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280 -281, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування 3/5 частинами житлового будинку № АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 права користування та розпорядження майном шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового приміщення у житловому будинку АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею згідно квитанції № 67 від 03.12.2018 року судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_3.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3.