УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2019 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Литвиненко Н.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.О., заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, стягувачки ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними дій державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій вказував про неправомірність дій державного виконавця під час розрахунку аліментів, оскільки йому було відмовлено у зарахуванні грошових витрат в натуральній формі на дітей в рахунок сплати аліментів за рішенням суду. Наполягав на тому, що понесені ним грошові витрати в сумі 13855,16 гривень при купівлі дітям продуктів харчування, одягу, ліків, іграшок та інших товарів і послуг для дітей повинні бути зараховані державним виконавцем в рахунок виконання аліментних зобовязань по рішенню суду про стягнення аліментів. Зазначає про відсутність будь-якої домовленості із ОСОБА_3 про несення ним додаткових витрат на дітей. У звязку із цим просить визнати незаконними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_5, які полягали у відмові врахувати ОСОБА_1 його витрати на дітей, підтверджені товарними чеками, як пряме виконання аліментних зобовязань в натуральній формі при виконанні судового наказу про стягнення аліментів, а також у незаконному визначенні державним виконавцем прямих витрат ОСОБА_1 на дітей як додаткових витрат батька на дітей. Зобовязати державного виконавця Закірянова О.В. відновити порушене право ОСОБА_1 та зарахувати 13855,16 гривень в якості понесених прямих аліментних витрат на дітей за період з 03 квітня 2018 року по 09 жовтня 2018 рік.

Заявник ОСОБА_1 разом із адвокатом ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали доводи скарги та пояснили, що вважають дії державного незаконними, у звязку із чим просили скаргу задовольнити.

Державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_5 до судового засідання не зявився. Надав суду пояснення, де вказував про необґрунтованість вимог заявника та правомірність власних дій. У звязку із цим просив відмовити у задоволені скарги.

В судовому засідання стягувач ОСОБА_3 та її адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти вимог скаржника, вказували про обовязок боржника за рішенням суду сплачувати аліменти саме на користь матері і неможливість без її згоди виплачувати аліменти в натуральній формі. На підставі цього просили відмовити у задоволенні скарги заявника.

Суд, вислухавши в судовому засіданні сторони, вивчивши матеріали справи, прийшо до такого.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією із засад здійснення виконавчого провадження є законність, що визначено пунктом 3 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі по тексту Закон).

За статтею 10 Закону звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника є одним із заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до вимог статті 18 Закону виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець, зокрема, зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

в судовому засіданні встановлено, що Центральним відділом ДВС міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження №56351562 з примусового виконання судового наказу, виданого 20 квітня 2018 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Утримання розпочато з 03 квітня 2018 року.

За статтею 71 Закону порядок стягнення аліментів визначається законом, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Вказані положення закону дають підстави для висновку, що рішенням суду визначається розмір аліментів, який підлягає стягненню з платника. Визначена у рішенні суду грошова форма сплати аліментів має бути виконана боржником шляхом безпосередньої передачі коштів стягувачу або в разі примусового стягнення організована передача державним виконавцем.

В розділі XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (надалі за текстом Інструкція) передбачені особливості виконання рішень про стягнення аліментів.

В сенсі даної Інструкції виконавець розпочинає примусове виконання рішення про стягнення аліментів на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення, зокрема, зазначаються такі відомості: спосіб перерахування стягнутих аліментних сум; реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання аліментних сум (за наявності).Виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника.Стягнуті аліментні суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем в письмовій заяві рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження. (Пункт 2 Розділу XVI Інструкції).

Пунктом 3 Розділу XVI Інструкції встановлено, що у разі, якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що батьки мають спільний обовязок утримувати дитину та в позасудовому порядку за домовленістю можуть визначити спосіб виконання власних зобовязань перед дитиною, зокрема це може надання утримання у натуральній формі або у грошовій. По цій справі між батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був спір про порядок та розмір власних зобовязань по утриманню дітей та за рішенням суду було визначено аліменти як частка від доходу, яку має сплатити ОСОБА_1 на користь матері, з якою залишились проживати діти після розлучення. Тобто рішенням суду була визначена грошова форма утримання (а не натуральна) батьком своїх дітей та обовязок сплачувати певну частину доходу на користь матері для забезпечення розвитку дітей. Подібне грошове визначення утримання передбачає фізичну передачу коштів стягувачу із реальної можливістю ними розпорядитися за власним розсудом в інтересах дитини, а не самовільне витрачання таких коштів боржником, на чому помилково наполягає скаржник.

Також суд звертає увагу, що за діючим законодавством право та можливість обрання способу стягнення аліментів надано тільки одержувачу аліментів, який може або в позасудовому порядку встановити спосіб передачі утримання від батька, або в момент звернення до суду заявити про обрану форму, яка в подальшому визначається у рішенні суду та виконуються державним виконавцем в примусовому порядку.

В даному випадку заявник скарги є платником аліментів на етапі примусового виконання рішення суду та під час вчинення виконавчих дій не наділений правом без дозволу одержувача змінювати спосіб виплати аліментів на натуральну форму та самостійно витрачати на дітей кошти, стягнуті з нього рішенням суду, а державний виконавець зобовязаний організувати примусове виконання рішення суду та стягнення аліментів у точній відповідності із визначеним у рішенні способом.

Тому суд вважає, що доводи заявника ОСОБА_1 про необхідність зарахувати понесені ним витрати в натурі в рахунок виконання аліментних зобовязань за рішенням суду, яким передбачено стягнення аліментів в частці від доходу, спростовуються вищевикладеними нормами законодавства, тому державний виконавець правомірно діяв під час відмови. З огляду на це суд залишає скаргу ОСОБА_1 без задоволення

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконними дій державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та зобовязання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали буде виготовлений 03.04.2019 року.

Суддя: ОСОБА_6