КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/1906/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/14008/17

17 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» адвоката Біллериса ЮріяОлексійовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Васалатія К.А., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

19 жовтня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 27 березня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/1654, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти окремими частинами - траншами в межах максимального ліміту заборгованості до 100 000,00 грн., з наступним зниженням максимального ліміту заборгованості, починаючи з 15.04.2006 року, кожного 15 числа місяця ліміт зменшується на 1 190,00 грн., зі сплатою 16,00 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 26 березня 2013 року на умовах визначених цим договором.

У порядку забезпечення виконання зобов'язань позичальником за договором кредиту, 27 березня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_5, ОСОБА_6 (поручитель) укладено договір поруки № 02-10/583, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 10-29/1654 від 27 березня 2006 року.

Вказував на те, що у порушення умов договору кредиту позичальник ОСОБА_5 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28 вересня 2017 року виникла заборгованість в сумі 188 846,14 грн., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 55 308,55 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 78 967,78 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 15 088,47 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 20 128,29 грн., інфляційних втрат за кредитом у розмірі 8 406,90 грн., інфляційних втрат за відсотками у розмірі 10 946,15 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 188 846,14 грн., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 55 308,55 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 78 967,78 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 15 088,47 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 20 128,29 грн., інфляційних втрат за кредитом у розмірі 8 406,90 грн., інфляційних втрат за відсотками у розмірі 10 946,15 грн. та стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору по 1 416,34 грн. з кожного.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» адвокат Біллерис Юрій Олексійович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги до ОСОБА_5 задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом при постановленні оскаржуваного рішення не з'ясовано усіх обставин, що мають істотне значення для справи та не надано їм належної оцінки, порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначав що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з даними позовними вимогами. Проте, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надав жодної оцінки поданій до суду 19.09.2018 року уточненій позовній заяві про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач, в порядку ст. 625 ЦК України, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість в сумі 91 942,17 грн., що складається з: розміру відповідальності за порушення грошового зобов'язання за несвоєчасне повернення кредиту - 5 056,12 грн., розміру відповідальності за порушення грошового зобов'язання за несвоєчасне повернення відсотків - 5 899,98 грн., розміру інфляційних втрат за кредитом - 39 158,47 грн., розміру інфляційних витрат за відсотками - 41 827,60 грн.

Вказував на те що, відмовляючи в задоволенні позову, суд не врахував, що після спливу визначеного договором строку кредитування права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки позичальник ОСОБА_5 своєчасно не повернув суми позики, його борг складатиме решту суми з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання та три відсотки річних від простроченої суми.

В судовому засіданні представник позивача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» адвокат Кримець Олексій Сергійович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з&qu>

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 березня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/1654, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти окремими частинами - траншами в межах максимального ліміту заборгованості до 100 000,00 грн., з наступним зниженням максимального ліміту заборгованості починаючи з 15.04.2006 року, кожного 15 числа місця ліміт зменшується на 1 190,00 грн., зі сплатою 16,00 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 26 березня 2013 року.

Для забезпечення виконання позичальником ОСОБА_5 зобов'язань за договором кредиту, 27 березня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_5, ОСОБА_6 (поручитель) укладено договір поруки № 02-10/583, відповідно до якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 10-29/1654 від 27 березня 2006 року.

ОСОБА_5 свої зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконував, в результаті чого у нього виникла заборгованість, яка за розрахунком позивача станом на 28 вересня 2017 року становить 188 846,14 грн. і складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 55 308,55 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 78 967,78 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 15 088,47 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 20 128,29 грн., інфляційних втрат за кредитом у розмірі 8 406,90 грн., інфляційних втрат за відсотками у розмірі 10 946,15 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач ОСОБА_5 дійсно перестав виконувати щомісячні зобов&qu;t;язання за кредитним договором, останній платіж по тілу кредиту ним було здійснено 21.08.2009 року, по сплаті відсотків за користування кредитом - 16.10.2012 року, що призвело до виникнення у нього заборгованості. Проте, з урахуванням дати здійснення останніх платежів по кредиту, визначеного договором кінцевого терміну повернення кредиту - 26.03.2013 року, строку дії кредитного договору до 26.03.2013 року, дати звернення до суду з позовом - 19.10.2017 року та поданої представником відповідача ОСОБА_5 заяви про застосування строку позовної давності, позов подано з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідає вимогах процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, пунктом 1.1.2. договору кредиту встановлено, що погашення траншів кредиту буде здійснюватися в наступному порядку до 15-го числа кожного місяця та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 26 березня 2013 року на умовах визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.3. договору кредиту моментом (днем) повернення траншу кредиту вважається день зарахування на позичковий рахунок кредитора суми траншу кредиту.

Пунктом 2.5. договору кредиту встановлено, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, на рахунок № НОМЕР_1 в Київській міській філії АКБ «Укрсоцбанк», а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Відповідно до п. 4.2. договору кредиту уразі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. п. 1.1., 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 5.4. цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної суми за кожний день прострочення, що діє у цей період.

Відповідач ОСОБА_5 свої обов'язки за договором кредиту належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 28 вересня 2017 року заборгованість ОСОБА_9 за договором кредиту становить 188 846,14 грн., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 55 308,55 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 78 967,78 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 15 088,47 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 20 128,29 грн., інфляційних втрат за кредитом у розмірі 8 406,90 грн., інфляційних втрат за відсотками у розмірі 10 946,15 грн.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки № 02-10/583 від 27.03.2006 року поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 10-29/1654 від 27.03.2006 року.

Відповідно до п. 3.1.2. договору поруки поручитель зобов'язаний у разі невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Оскільки факт не виконання відповідачем ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань по договору кредиту достовірно встановлений, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача заборгованості у розмірі 188 846, 14 грн. є обґрунтованими.

Разом з тим, 25 квітня 2018 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_11 подав до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. (ст. 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України)

Частиною першою ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

За змістом ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/1654 від 27.03.2006 року, кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом є 26 березня 2013 року. ОСОБА_5 припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 31.08.2009 року, а погашення відсотків за кредитом - 16.10.2012 року.

Позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з вимогою про стягнення заборгованості 19 жовтня 2017 року, тобто за межами трирічного строку після внесення відповідачем ОСОБА_5 останнього платежу, та після закінчення строку кредитування.

Отже, з урахуванням положень ст.ст.257, 258 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача ОСОБА_5, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки в оскаржуваному рішенні поданій до суду представником банку 19.09.2018 року уточненій позовній заяві, якою зменшено розмір позовних вимог, в якій позивач, в порядку ст. 625 ЦК України, просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 91 942,17 грн., що складається з: розміру відповідальності за порушення грошового зобов'язання за несвоєчасне повернення кредиту - 5 056,12 грн., розміру відповідальності за порушення грошового зобов'язання за несвоєчасне повернення відсотків - 5 899,98 грн., розмір інфляційних втрат за кредитом - 39 158,47 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 41 827,60 грн., колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 19 вересня 2018 року представником позивача було подано до суду уточнену позовну заяву, в якій позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 91 942,17 грн., що складається з: розміру відповідальності за порушення грошового зобов'язання за несвоєчасне повернення кредиту - 5 056,12 грн., розміру відповідальності за порушення грошового зобов'язання за несвоєчасне повернення відсотків - 5 899,98 грн., розмір інфляційних втрат за кредитом - 39 158,47 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 41 827,60 грн. Вказана заява була зареєстрована судом. Проте викладені уточнені позовні вимоги не були предметом розгляду суду першої інстанції, з приводу цих вимог учасниками справи пояснення не надавались та рішення не приймалось.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи, що уточнена позовна заява не була предметом розгляду в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений права надавати правову оцінку таким позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не урахував, що після спливу визначеного договором строку кредитування права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом було встановлено, що згідно умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/1654 від 27.03.2006 року, кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом є 26.03. 2013 року.

ОСОБА_5 припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 31.08.2009 року, а погашення відсотків за кредитом - 16.10.2012 року.

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідачів 19 жовтня 2017 року, тобто за межами трирічного строку після внесення відповідачем ОСОБА_5 останнього платежу, та строку кредитування.

З розрахунку інфляційних витрат за неповернутим кредитом і відсотками, наданого Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» вбачається, що позивач нараховував три відсотки річних, починаючи з вересня 2016 року по серпень 2017 року на суму середньомісячного залишку заборгованості по кредиту та по відсоткам.

Оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості з пропуском строку позовної давності та саме на вказану заборгованість позивачем здійснювалось нарахування інфляційних втрат, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку, що у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат слід відмовити.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог до поручителя ОСОБА_6 сторонами не оскаржувалось, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» адвоката Біллериса Юрія Олексійовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» адвоката Біллериса Юрія Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Головуючий: Судді: