Справа № 344/3534/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/909/19
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Бойчук
У Х В А Л А

09 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін у справі позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2019 року під головуванням судді Антоняка Т.М.,

в с т а н о в и в:

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2019 року задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договром кредиту № 1298-22/340 від 01.08.2007 року у розмірі 183 156,46 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідачі подали апеляційну скаргу.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 червня 2019 року про призначення апеляційної скарги до розгляду, ухвалено судове засідання проводити у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

08 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою, у якій просив суд проводити судові засідання із повідомлення (викликом ) сторін.

Вирішуючи питання щодо обгрунтованості даного клопотання, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дана справа входить до переліку тих, які розглядаються судом в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до норм ст. 366 ЦПК України після проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка вирішує питання про проведення додаткових підготовчих дій у разі необхідності та призначення справи до розгляду.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

Вмотивовуючи підстави звернення з даним клопотанням апелянт вказує, що визначення питання про малозначність справи є відносним та станом на момент відкриття провадження у даній справі у 2015 році 100 прожиткових мінімумів становило 121 800 грн, що є меншим від суми заявлених позовних вимог.

Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 р. №2629-VIII (далі - Закон № 2629) встановлено розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення та розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до вказаного Закону, прожитковий мінімум для працездатних осіб в період з 01 січня 2019 року до 30 червня 2019 року становив 1921 грн.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційне провадження у даній справі відкрито 12 червня 2019 року та 19 червня 2019 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Нормами ч. 4 ст. 277 ЦК України визначено право відповідача на подачу в установлений строк заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, за результатами розгляду якого суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, або про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та зміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Окрім того, відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦПК України частини друга-шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Також, відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити у задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1)предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2)характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Аналогічні положення містять норми ч. 3 ст. 369 ЦПК України, у відповідності до якої лише з урахуванням конкретних обставин суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом майнового характеру з ціною позову 183 156,46 грн, який входить до переліку справ, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження (п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України), характер спірних правовідносин та предмет доказування не потребують проведення судового засідання з повідомленням сторін. Внаслідок цього апеляційний суд не знаходить підстав для розгляду справи з викликом учасників справи в судове засідання.

Норми ч. 1 ст. 8 ЦПК України, у відповідності до яких ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату та місце розгляду справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи, апеляційним судом дотримані.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням викладеного, клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з повідомленням учасників справи є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд також звертає увагу на висновки Европейського суду з прав людини, висловлені у справі «Мельник проти України» / заява № 23436/03, рішення від 28 березня 2006 року/, де Суд вказав, що «право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. Golder v. the United Kingdom, рішення від 21 лютого 1975 року, серія А, N 18, с. 18, параграф 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. v. France рішення від 29 липня 1998 року, Reports of Judgment and Decisions 1998-V, с. 1867, параграф 37).

Далі суд зазначав, що «Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998 -VIII, с. 3255, параграф 45). Суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист. (див. mutatis mutandis, Miragall Escolano and others v. Spain, рішення N 38366/97, параграф 37, ECHR 2001-I; Zlovska and Zlovska v. the Czech Republic, рішення N 46129/99, параграф 51, ECHR 2002-IX).

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Bellet v. France (Белле проти Франції).

В рішеннях Європейського Суду з прав людини висловлена позиція, що держава вправі висувати свої вимоги щодо доступу до суду апеляційної інстанції (Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства), 13 липня 1995, Серії A № 316-B).

Рішення суду щодо виконання вимог закону не є перешкоджанням у доступі до правосуддя.

З урахуванням цього, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання апелянта про розгляд справи з викликом сторін, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Керуючись ст.. 366, 368, 369 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський