Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/1942/18
Провадження № 2/191/571/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10.01.2019
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кухар Д.О.
за участю секретаря Яніної О.В.
розглянувши, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-
23.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на підставі договору дарування жилого будинку від 12.11. 2001 року АЕ № 122909, зареєстрованого в реєстрі за № 1576 належить жилий будинок, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Тургенівка, вул. Миру (раніше Кірова), 106.
В червні 2006 року у вищевказаному будинку був зареєстрований його син, ОСОБА_3, який з 2016 року став проживати з ОСОБА_4 за вищевказаною адресою та яку 29.01.2016 року зареєстрував у даному будинку.
10.09.2016 року син уклав шлюб з ОСОБА_4, але на початку 2017 року стосунки між ними погіршилися і тому остання 20.05.2017 року переїхала проживати до своєї матері у м. Вільнянськ, Запорізької області.
08. 08. 2017 року за позовною заявою його сина ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Синельниківським міськрайсудом відкрито провадження по цивільній справі № 191/2416/17 про розірвання шлюбу, але в звязку зі смертю сина, який помер 23.08.2017 року провадження у справі закрито.
Після смерті сина позивач неодноразово звертався до відповідачки щодо зняття з реєстрації за вищевказаною адресою, але остання знятися з реєстрації відмовляється по невідомим йому причинам.
Реєстрація відповідачки у належному йому жилому будинку порушує його право на користування та розпорядження своєю власністю, фактично ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації більше року, що підтверджується довідкою виконкому Славгородської селищної ради № 128 від 25.01.2018 року, актом про встановлення факту від 17.01.2018 року. Така поведінка відповідачки спричиняє йому, як власнику, певні незручності (оформлення субсидій та інше) та порушує його права, надані діючим законодавством. Крім того у позивача є намір продати вищевказаний будинок, а реєстрація в ньому відповідачки унеможливлює це.
Враховуючи вищевикладене просить суд, визнати громадянку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням (жилим будинком), розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Тургенівка, вул. Миру (Кірова), 106, що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
До початку проведення судового засідання позивач надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась по невідомим суду причинам, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного.
Судом встановлено, що згідно договору дарування жилого будинку від 12.11. 2001 року АЕ № 122909, зареєстрованого в реєстрі за № 1576 ОСОБА_1 належить жилий будинок, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Тургенівка, вул. Миру (раніше Кірова), 106 ( а.с. 5).
Судом оглянуто копії: свідоцтва про шлюб від 05.07. 2017 року, свідоцтва про смерть від 28.08.2017 року та встановлено, що ОСОБА_4 знаходилась у зареєстрованому шлюбі з померлим 23.08.2017 року ОСОБА_3, який був сином позивача ( 13,15).
Згідно довідки № 128 Славгородської селищної ради від 25.01.2018 року за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Тургенівка, вул. Миру (Кірова), 106 зареєстрована ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично не проживає за даною адресою з 20.05.2017 року ( а.с.16).
Копія Акту про встановлення факту від 10.07.2017 року свідчить, про те що ОСОБА_2 за адресою:Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Тургенівка, вул. Миру (Кірова), вул. Затишна, буд. № 23 м. Синельникове Дніпропетровської області зареєстровано, але фактично не проживає з 20.05.2017 року ( а.с. 17).
Зі змісту позову та з наданих позивачами письмових доказів вбачається, що відповідач, хоча і зареєстрований в будинку, проте фактично там не проживає, не бере участі в утриманні житла, комунальні послуги не сплачує.
Главою 23 ЦК України, встановлено, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на власний розсуд.
Зміст права власності полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на що не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Виходячи з того, що Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, та виходячи з того, що позивач є власником зазначеного вище будинку, а реєстрація відповідача в ньому створює позивачу перешкоди у володінні ним, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
На підставі викладеного, ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, Глава 23, ст. 391 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати громадянку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням (жилим будинком), розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Тургенівка, вул. Миру (Кірова), 106, що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Стягнути з ОСОБА_2 1992р.н на користь ОСОБА_1 ІПН: НОМЕР_1, судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, якщо не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: ОСОБА_5