Дата документу 08.01.2019 Справа № 334/860/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/860/17 Головуючий у 1-й інстанції: Ісаков Д. О.
Провадження № 22-ц/807/556/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Дніпровського району про спонукання до укладення договору на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про спонукання Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «МТМ» Ленінського району до укладання договору «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води» до його квартири АДРЕСА_1 з урахуванням фактично існуючої схеми теплозабезпечення цієї квартири, яка самостійно від»єднана ним від загальнобудинкової мережі теплопостачання, а також щодо покладення обов»язку на відповідача скласти акти-претензії за усіма його зверненнями з приводу неякісних послуг, починаючи з 2010р., та покладення обов»язку щодо виконання вимог претензій.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦПК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд правильно визначив, що правовідносини між сторонами у справі склалися щодо надання/отримання послуг з централізованого водо-теплопостачання.

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (зі змінами), та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року (зі змінами) передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Ленінської районної адміністрації від 09 жовтня 2002 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 січня 2009 року є власником квартири АДРЕСА_1.

Разом з позивачем у вищевказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_4 - колишня дружина позивача.

На підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, концерн «МТМ» 20 лютого 2008 року уклав з ОСОБА_3 договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у іншій справі за № 0814/2113/12 від 08 лютого 2012 року задоволено позов Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «МТМ» Ленінського району та стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 5284,81 грн. У даній справі судом було встановлено надання відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 послуг саме на підставі договору № 104961 від 20.02.2008р. Ця обставина ОСОБА_3 не оспорювалась.

Між тим, на теперішній час позивач вважає договір № 104961 від 20 лютого 2008 року сфальсифікованим, оскільки пропозицій від відповідача на підписання цього договору він не отримував, і типовий договір він не підписував, що підтверджується висновком експертного почеркознавчого дослідження, проведеного на підставі його заяви судовим експертом Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Будзієвським М.Ю., згідно з яким підпис, виконаний від імені ОСОБА_3 та розміщений в графі «Споживач» оригіналу договору про надання централізованого опалення, постачання гарячої води без номера від 27 лютого 2008 року, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

В такому разі позивач вважав, що укладеного договору між ним та відповідачем не існує, а останній відмовляється від його укладення з урахуванням фактично існуючої схеми теплозабезпечення квартири позивача, який самостійно від»єднав її від загальнобудинкової мережі теплопостачання. Тому в позові позивач просив у судовому порядку зобов»язати відповідача укласти з ним відповідний договір на вказаних ним умовах. Крім того, просив спонукати відповідача скласти та виконати акти претензій за його заяви про надання неякісних послуг, поданих ним відповідачу, починаючи з 2010р.

Суд встановив, що з 01 березня 2015 договір № 104961 від 20 лютого 2008 року було розірвано. Тому відповідач проводив ряд дій, направлених на укладення договорів зі всіма споживачами, у зв`язку з чим 27 лютого 2015 року на адресу позивача було направлено для підписання 2 примірники нового договору № 600452095 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Однак позивачем проект договору не було підписано, а повернуто на адресу виконавця послуг з приписом на останній сторінці про відмову у підписанні, якщо не будуть враховані його вимоги, зокрема, наявна схема теплозабезпечення його квартири, яка від»єднана від загального стояка теплової мережі будинку.

В подальшому надання послуг з централізованого опалення здійснювалося у відповідності до положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів № 630 від 21 липня 2005 року, якими визначено порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд входив із того, що суд не може зобов»язати Концерн «МТМ» укласти договір з побутовим споживачем на вказаних ОСОБА_3 умовах, оскільки позивач самовільно від`єднав квартиру від централізованої системи теплопостачання, про що особисто пояснив в ході розгляду справи, вказуючи, що не отримує тепло від відповідача, бо в своїй квартирі відрізав батареї централізованої системи теплопостачання та користується альтернативним опаленням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 наголошує на тому, що судом безпідставно було відмовлено йому в позові в цій частині, оскільки без письмового договору немає юридичних підстав для виникнення між сторонами взаємних прав та обов»язків, що позбавляє його можливості в реалізації права впливати на постачальника послуг у разі порушення договірних умов та реалізовувати інші передбачені у житлово-комунальній сфері права.

Відзиву на апеляційну скаргу, яку відповідач отримав 07.12.2018р., останнім спрямовано до суду не було, що не є перешкодою для апеляційного розгляду справи у відповідності до вимог ч. 3 статті 360 ЦПК України.

Посилаючись в скарзі на встановлену законом та підзаконними нормативними актами обов»язковість наявності письмового договору між постачальником та побутовим споживачем, позивач взагалі не зазначає, в чому полягає незаконність оскаржуваного рішення в частині мотивації відмови в цих вимогах, якою суд зазначив саме самовільне відключення від системи централізованого теплопостачання, що в такому разі не може бути умовою договору, яку позивач наполягає включити в договір.

При цьому, суд правильно виходив із наступних нормативних актів і обставин.

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування, відповідно до вимог Закону України «Про теплопостачання» схемою, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції тощо.

При проектуванні будинку, в якому передбачається централізоване опалення, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі опалення гідравлічно ув'язані для забезпечення стабільної роботи внутрішньобудинкової системи загалом. Будь-яке втручання в дану систему шляхом зміни гідравлічного опору, зокрема від'єднання від системи централізованого опалення, погіршує роботу всієї системи, внаслідок чого порушуються права інших мешканців будинків, які є споживачами послуг з теплопостачання.

Процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (далі - ЦО і ГВП) затверджено Наказом Міністерства будівництва України № 4 від 22.11.2005 року «Про порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання».

Внесені Наказом Мінжитлокомунгоспу № 169 від 06 жовтня 2007 року зміни до Порядку унеможливлюють відключення від ЦО і ГВП окремих приміщень у багатоквартирному будинку і передбачають можливість відключення від ЦО і ГВП будинку в цілому за рішенням загальних зборів, за згодою всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку.

Цей Порядок визначає процедуру надання дозволу на відключення від мереж ЦО і ГВП окремого житлового будинку при відмові споживачів від ЦО і ГВП.

Для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.

Згідно з пунктом 2.2 зазначеного Порядку Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та відповідно до неї.

Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником.

Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи.

По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Затвердження акта на черговому засіданні Комісії є підставою для перегляду сторонами умов договору про надання послуг з централізованого опалення.

Згідно положень п. 25 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води й водовідведення» № 630 від 21 липня 2005 року та «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій» № 76 від 17 травня 2005 року де закріплено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється.

Система опалення помешкання відповідачів є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, отже, підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем.

Квартира позивача знаходиться у житловому будинку № 40 по вул. Зерновій у м. Запоріжжя, відповідно останній використовує загальну внутрішньобудинкову систему інженерного обладнання.

Таким чином, укладення на умовах позивача договору з урахуванням фактично існуючої системи теплозабезпечення його квартири буде фактично визнанням законності такого від»єднання, що суперечить вищенаведеним нормативним актам, якими таке відключення вважається самовільним, і тому створення такої автономної системи теплопозабезпечення не породжує у споживача ніяких прав відносно неї.

Отже, з урахуванням зазначеного, суд правильно визнав, що вимоги позивача про спонукання відповідача до укладення договору на визначених ним умовах, є безпідставними.

Доводів щодо необґрунтованості або незаконності відмови судом у його позовних вимогах про зобов»язання складання актів-претензій та їх виконання за його заявами, апеляційна скарга не містить, а тому рішення в цій частині у відповідності до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається, оскільки розгляд справи в апеляційному суді обмежується доводами апеляційної скарги.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384,389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2018 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята і складена 08 січня 2019р.

Головуючий:

Судді: