ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/373/18 Номер провадження 22-ц/814/327/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Хіль Л.М.

Суддів: Абрамова П.С., Прядкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2018 року ухваленого під головуванням судді Косик С.М. о 15 год. 35 хв. ( повний текст рішення складено 01.11.2018 року) по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем.

В обгрунтування вимог вказував, що вони з відповідачем ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2003 року, мають двох неповнолітніх доньок ОСОБА_4, 2005 р.н., та ОСОБА_4 2012 р.н. Шлюб виявився невдалим, оскільки виникли непорозуміння у стосунках, шлюбні відносини припинені, вважає, що примирення та подальше збереження шлюбу не можливе та суперечитиме його інтересам.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Шлюб, зареєстрований 15 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Карлівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 118, між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 розірвано.

ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишено прізвище ОСОБА_2.

Повернуто ОСОБА_3 з державного бюджету судовий збір в розмірі 352 гривні 40 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 352 гривні 40 копійок.

Не погодившись з рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення місцевого суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що вона позов не визнавала, а навпаки намагалася зберегти сім`ю.

Крім того, вказувала, що справу розглянуто судом в порушення правил підсудності, оскільки справу розглянуто Машівським районним судом, хоча вона проживаю в Карлівському районі.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.11.2003 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3, та ОСОБА_2 (а.с. 9).

Сторони мають двох неповнолітніх доньок ОСОБА_4, 2005 р.н., та ОСОБА_4 2012 р.н., що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6,7).

Згідно довідки виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області № 1299 від 07.03.2018 р. ОСОБА_3 - позивач по справі, має такий склад сім`ї: дружина ОСОБА_2, 1979 р.н., дочка ОСОБА_4, 2005 р.н., дочка ОСОБА_4, 2012 р.н. (а.с. 8).

За повідомленням виконавчого комітету Карлівської міської ради Полтавської області № 06-21/597 від 29.03.2018 відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1( а.с.16).

Задовольняючи позов, місцевий суд з'ясував фактичні взаємини сторін, врахував наявність у сторін двох неповнолітніх дітей, встановив, що позивачем заявлено позов про розірвання шлюбу у зв'язку з небажанням спільно проживати з відповідачем, а також врахував ту обставину, що за час розгляду справи в суді примирення між сторонами не відбулось та позивач наполягав на розірванні шлюбу.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Апеляційний суд вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При цьому, слід зазначити, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року надано роз'яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 26.04.2018 року надано строк для примирення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до 26.07.2018 року та зупинено провадження до закінчення строку примирення (а.с.40).

Судом першої інстанції надавався час на примирення сторонам, проте сторони не примирилися, позивач заперечував проти збереження сім'ї з відповідачем.

Отже, встановивши, що фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї не має тимчасового характеру, шлюб між сторонами фактично носить формальний характер, і тому подальше спільне життя є неможливим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного надання оцінки доказам у справі не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження відповідача не доведені належними та допустимими доказами. Судом вірно встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися і збереження сім'ї є неможливим.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення правил підсудності не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.2 ч.1 чт. 1 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після задоволення відводів (самовідводів) чи інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи.

Із справи вбачається, що у Карлівському районному суді наразі неможливо утворити новий склад суду для розгляду цієї спарви, у зв'язку з чим справу було передано до найбільш територіально наближеного Машівського районного суду Полтавської області для розгляду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367,368,374 ч.1 п.1, ст. 375,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

О.В. Прядкіна

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль