Провадження № 2/522/419/19
02 квітня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Шкамерди К.С.
за участю секретаря судового засідання - Довгань Ж.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що він є власником квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20 серпня 2010 року зареєстрований у вказаній квартирі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.12.2016 року зареєстрований у вказаній квартирі, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.01.2016 року зареєстрований у вказаній квартирі, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 22.10.2016 року зареєстрований у вказаній квартирі, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 31.12.2016 року зареєстрований у вказаній квартирі, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.07.2017 року зареєстрований у вказаній квартирі, але відповідачі фактично не проживають за цією адресою та їх речей в квартирі немає.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року вказану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження і розгляд даної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
В подальшому до суду не надходило заяви відповідачів із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просить розглядати справу без її участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, за наявності згоди позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири під АДРЕСА_5 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31.10.2018 року, посвідченого ПНОМНО Ланським А.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1181. (а.с.10-11)
З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) №3471 від 10.12.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20 серпня 2010 року зареєстрований у вказаній квартирі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.12.2016 року зареєстрований у вказаній квартирі, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.01.2016 року зареєстрований у вказаній квартирі, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 22.10.2016 року зареєстрований у вказаній квартирі, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 31.12.2016 року зареєстрований у вказаній квартирі, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.07.2017 року зареєстрований у вказаній квартирі, але фактично у квартирі АДРЕСА_5 ,відповідачі не проживають (а.с. 16)
Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачам у користуванні квартирою АДРЕСА_1, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутніми понад встановленого законом строку відповідачами.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом по справі № 766/817/17.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 15, 16, 316, 37, 318, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 267, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя К.С. Шкамерда