Єдиний унікальний номер 236/2715/18 Номер провадження 22-ц/804/624/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Соломахи Л.І., Санікової О.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.,

представника відповідача Задоріна В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 236/2715/18 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, заробітної плати за час вимушеного простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 грудня 2018 року (суддя першої інстанції Саржевська І.В.), -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2, в інтересах якого діяв адвокат Стасюк В.О., звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») про стягнення заборгованості із заробітної плати, заробітної плати за час вимушеного простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначив, що з 17 листопада 2003 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця». З 24 червня 2009 року працював на посаді майстра тунельного дільниці 1 групи тунельного цеху дільниці з поточного утримання земляного полотна та штучних споруд виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно наказу № 1719-ос від 17 липня 2017 року він був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. В наказі зазначено, що позивач має право на одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацію за невикористану відпустку 13 днів.

При звільненні відповідач не здійснив з ОСОБА_2 повний розрахунок по заробітній платі та іншим виплатам.

Згідно з наказом начальника виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» № 73/ОД від 17 березня 2017 року відповідно до наказу в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» № 384-Н від 15 березня 2017 року у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, встановлено початок простою по причинам, не залежним від робітників з 8.00 год. 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії». Оплату за час простою передбачено провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою.

Посилаючись, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з позивачем не провів, просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати за березень 2017 року у сумі 5 509 грн. 19 коп., компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 6 202 грн. 40 коп., заробітну плату за час вимушеного простою у сумі 16 521 грн. 78 коп., вихідну допомогу при звільненні у сумі 9 729 грн. 72 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 96 964 грн. 22 коп., у загальному розмірі 134 927 грн. 31 коп.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість з виплати заробітної плати (в тому числі: за час вимушеного простою, компенсацію за невикористані дні відпустки, вихідну допомогу) за березень - липень 2017 року в розмірі 28 531 грн. 90 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів). В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 528 грн. 60 коп.

В частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання (а.с. 139-151).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») в апеляційній скарзі посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виробничий підрозділ «Родаківська дистанція колії», який входив до переліку виробничих підрозділів структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» здійснював господарську діяльність на території окремих районів Луганської області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

У зв'язку із захопленням представниками незаконних збройних формувань так званої «ЛНР» підприємства, відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном, відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0001019 від 05 жовтня 2017 року.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення. На території окремих районів Донецької та Луганської областей відсутній доступ до підприємств галузі, які насильницько захоплені, що сприяє загрозі життю уповноважених осіб при знаходженні на території виробничих підрозділів, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності.

Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні ПАТ "Укрзалізниця" господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Луганськ. З 12 квітня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ "Укрзалізниця", що знаходиться, в тому числі у м. Луганськ, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників.

У зв'язку з зазначеним відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Луганськ, за місцем роботи позивача по справі, що обумовлено поважними причинами, та не має об'єктивної можливості підтвердити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 27 квітня 2017 року припинено дію довіреності від 28 жовтня 2016 року, відповідно до якої було уповноважено начальника та заступника начальника Родаківської дистанції колій здійснювати дії пов'язані з діяльністю підрозділу, у тому числі видавати та підписувати від імені підрозділу розпорядчі документи, затверджувати внутрішні документи з питань що стосуються діяльності підрозділу.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги розрахунки вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки надані відповідачем. Прийняв розрахунки позивача, які складені у порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до наказу про припинення трудового договору від 17 липня 2017 року № 1719-ос компенсації підлягає 13 днів невикористаної відпустки. Період за який обчислюється середня заробітна плата для розрахунку компенсації невикористаних днів відпустки з липня 2016 року по червень 2017 року включно.

Відповідач зазначає, що компенсація за невикористані дні відпустки становить 3 151 грн. 33 коп. (13 календарних днів х 242,41 грн.). Таким чином компенсація збільшена на 3 051 грн. 07 коп.

У зв'язку з відсутністю первинних документів неможливо провести розрахунок вихідної допомоги, тому сума вихідної допомоги також завищена на 9 729 грн. 29 коп. (а.с. 216 - 222).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 17.01.2019 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи: суддя-доповідач Мальований Ю.М., судді Соломаха Л.І., Санікова О.С. (а.с. 187).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч. 3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 3 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги зазначені в частині першій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин у цій справі, для повного та всебічного з'ясування обставин справи, розгляд апеляційної скарги здійснюється з повідомленням учасників справи.

Позивачем ОСОБА_2, в інтересах якого діє адвокат Стасюк В.О., на апеляційну скаргу відповідача АТ «Укрзалізниця» надано письмовий відзив, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача АТ «Укрзалізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 грудня 2018 року без задоволення, судове рішення без змін.

Відзив мотивовано тим, що на думку позивача суд дійшов вірного висновку щодо відхилення посилань відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позову на відсутність доступу до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової та інш.) комп'ютерних баз та втрати контролю над господарською діяльністю.

В частині заявлених вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року суд прийняв законне та обґрунтоване рішення, яке було прийнято відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, в судовому засіданні були досліджені допустимі, достовірні та достатні докази. Вважає, що судом був зроблений вірний висновок про неможливість прийняття наданих відповідачем доказів, бо розрахунки, які були надані стороною позивача відповідають відомостям з Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління ПФУ Донецької області про індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_2 за формою ОК-7 та з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи ОСОБА_2(а.с. 231-232).

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця» (скорочене найменування АТ «Укрзалізниця»).

В судове засідання апеляційного суду 03 квітня 2019 року позивач ОСОБА_2 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Від представника позивача Стасюк В.О. надійшла заява про слухання справи 03 квітня 2019 року без участі сторони позивача, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 243).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Задоріна В.Г., який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ «Укрзалізниця» підлягає частковому задоволенню.

Частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_2 з 17 листопада 2003 року працював на різних посадах Родаківської дистанції колії ДП «Донецька залізниця», 24 червня 2009 року переведений на посаду майстра тунельної дільниці 1 групи тунельного цеху дільниці з поточного утримання земляного полотна та штучних споруд «Родаківської дистанції колії» Державного підприємства "Донецька залізниця".

На підставі Закону України від 23 лютого 2014 року № 4442-4, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 15 квітня 2016 року № 303 «Родаківська дистанція колії ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що зроблений відповідний запис в трудовій книжці позивача (а.с. 10-14).

Таким чином, після реорганізації з позивачем ОСОБА_2 трудові відносини було продовжено.

Наказом начальника виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» від 17 березня 2017 року № 73/ОД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року з 0 год. 00 хв. (а.с.18).

Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 1719-ос від 17 липня 2017 ОСОБА_2 звільнений з посади майстра тунельної дільниці 1 групи тунельного цеху дільниці з поточного утримання земляного полотна та штучних споруд виробничого підрозділу «Родаківської дистанції колії» за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_2 має право на компенсацію за 13 днів відпустки (а.с. 17). Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано.

Позивачем надані суду першої інстанції в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: березень - 3 701 грн. 69 коп., квітень - 3 343 грн. 68 коп., травень - 3 361 грн. 67 коп., червень - 3 361 грн. 67 коп., липень - 14 763 грн. 19 коп. (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 6 202 грн. 40 коп. та вихідної допомоги - 9 729 грн. 72 коп.) (а.с. 26, 126-129).

Згідно копії табелів обліку використання робочого часу: за березень 2017 року відпрацьовано 12 днів, за квітень, травень, червень та липень - «0» (а.с. 86-95).

Також, з наданих позивачем розрахункових листів вбачається, що відповідачем нараховано оплату за час простоїв, а саме: березень - 1 897 грн. 24 коп., квітень - 4 150 грн. 21 коп., травень - 4 150 грн. 21 коп., червень - 4 150 грн. 21 коп., липень - 2 173 грн. 92 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати та дійшов висновку, що позивачем підтверджено наявність заборгованості з виплати заробітної плати за березень - липень 2017 року в розмірі 28 531 грн. 90 коп.: березень - 3 701 грн. 69 коп., квітень - 3 343 грн. 68 коп., травень - 3 361 грн. 67 коп., червень - 3 361 грн. 67 коп., липень - 14 763 грн. 19 коп. Щодо вимоги про стягнення вихідної допомоги у розмірі 9 729 грн. 72 коп. суд дійшов висновків, що дана вимога не підлягає задоволенню як окрема, оскільки ця сума передбачена в розрахунковому листі за липень 2017 року. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд дійшов висновку, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є належним та допустимим доказом, що підтверджує відсутність вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можливо.

Матеріалами справи доведено та відповідачем не оспорюється, що позивач перебував з ним у трудових відносинах, працював на посаді майстра тунельної дільниці 1 групи тунельного цеху дільниці з поточного утримання земляного полотна на штучних спорудах відокремленого підрозділу «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Лугнаська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом від 17 липня 2017 року № 1719-ос ОСОБА_2 звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. Будь-які заперечення щодо наданої позивачем суду на підтвердження своїх позовних вимог копії наказу про припинення трудового договору відповідачем у апеляційній скарзі не зазначені, тобто він відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно апеляційної скарги відповідач не оспорює і той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Наказом начальника виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії» від 17 березня 2017 року № 73/ОД встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року з 00 год. 00 хв. На час простою для всіх працівників «Родаківської дистанції колії» встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов'язано на початку та наприкінці робочого дня розписуватися в «Журналі обліку приходу - уходу працівників, які знаходяться в простої», оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленої працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с.18).

Порядок оплати часу простою, зазначений у цих наказах, відповідає положенням ст. 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

ОСОБА_2 виходив на роботу в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, що підтверджено наданими позивачем копіями Табеля обліку використання робочого часу за березень, квітень, травень, червень, липень 2017 року (а.с. 86-95).

З 17 липня 2017 року на підставі наказу № 1719 - ос від 17 липня 2017 року позивач ОСОБА_2 звільнений за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за 13 днів відпустки (а.с. 17).

Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у сумі 5 509 грн. 19 коп., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 6 202 грн. 40 коп., заробітну плату за час простою у сумі 16 521 грн. 78 коп., вихідну допомогу при звільненні у сумі 9 729 грн. 72 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 96 964 грн. 22 коп.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано до суду розрахунки заробітної плати, видані виробничим підрозділом «Родаківська дистанція колії» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Укрзалізниця» за період з березня по червень 2017 року, згідно яких позивачу відповідачем була нарахована до виплати заробітна плата після відрахування податків та інших обов'язкових платежів березень 2017 року - 3 701 грн. 69 коп., квітень 2017 року - 3343 грн. 68 коп., травень 2017 року - 3 361 грн. 67 коп., червень 2017 року - 3 361 грн. 67 коп., липень 14 763 грн. 19 коп. (а.с. 26, 126-128).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, грошову компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу суд першої інстанції дійшов висновку, що суми зазначені позивачем відповідають наданим документам та здійсненим розрахункам.

Апеляційний суд не може повністю погодитися з такими висновками.

Доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості по заробітній плати є недоведеними. Відповідач не надав доказів щодо виплати позивачу заробітної плати за спірний період.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч. 2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи відповідача ґрунтуються на тій обставині, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати - накази про прийняття на роботу, про припинення трудового договору, табелі обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості.

Відповідно до частини 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам ре-гулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом робо-тодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповно-важеним на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Враховуючи, що в період встановленого регіональною філією «Донецька залізниця» простою, в тому числі і щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» виробничого підрозділу «Родаківська дистанція колії», позивач на виконання наказу виходив на своє робоче місце до дня звільнення, на день звільнення накази про встановлення простою скасовані не були, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не мав об'єктивної можливості перевірити факти виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати свої зобов'язань за трудовим договором не спростовують висновків суду про наявність заборгованості із заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с. 61-77), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час висновки зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

Що до доводу апеляційної скарги про невірний розрахунок компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, він підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

До матеріалів справи залучено копію наказу про припинення трудового договору від 17 липня 2017 року № 1719-ос, згідно якого ОСОБА_2 має право на отримання грошової компенсації за 13 днів відпустки (а.с. 17).

Оскільки наказ про звільнення видано відповідачем по справі і він носить офіційний характер, апеляційний суд до обрахунку бере визначену саме цим наказом тривалість відпустки, за яку позивачу має бути сплачена грошова компенсація, кількість днів якої становить 13 днів.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані дні відпустки.

Відповідно до п. 7 Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Враховуючи, що позивач звільнений 17 липня 2017 року, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передували звільненню, тобто за період з липня 2016 року по червень 2017 року.

Відповідачем по справі надано розрахунок саме за цей період, проте у березні місяці вказано 30 днів.

Оскільки наказом від 17 березня 2017 року № 73/ОД (а.с. 18) простій на виробничому підрозділі «Родаківська дистанція колії» було оголошено з 0-00 годин 20 березня 2017 року, кількість днів за березень для розрахунку має бути взята 18, тобто менше на 12 днів, наведених у розрахунку відповідача (а.с. 59).

Таким чином середній заробіток для розрахунку оплати невикористаної відпустки становить 253 грн. 73 коп.(65209,14 : (269 -12)) (а.с. 59).

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги щодо невірного нарахування грошової компенсації за невикористану щорічну відпустки є обґрунтованими.

Заборгованість по компенсації за невикористані 13 днів щорічної відпустки становить 3298 грн. 49 коп. (13 х 253,73), яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Згідно наказу про припинення трудового договору від 17 липня 2017 року № 1719-ос, ОСОБА_2, звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України має право на отримання відповідних пільг і компенсацій (а.с. 17).

Так, згідно зі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 ст. 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Судом першої інстанції на користь позивача стягнуто вихідну допомогу у зв'язку із звільненням на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у розмірі 9729 грн.72 коп. згідно розрахунку заробітної плати за липень 2017 року вихідної допомоги, яка видана позивачу Родаківською дистанцією колії (а.с. 129).

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, для обчислення вихідної допомоги у зв'язку із звільненням середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, тобто виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

В період з березня по липень 2017 року позивачем фактично відпрацьовано лише 79 годин у березні 2017 року, за які йому нарахована заробітна плата у сумі 2697 грн. 73 коп. Тобто середньогодинний заробіток позивача складає 24,44 грн. (2697, 73 : 79).

Норма робочого часу за березень 2017 року складає 175 годин, за квітень 2017 року - 152 години, тобто середньомісячна норма робочого часу за два календарні місяці складає 163,5 годин (175 год. + 152 год. =327 год. : 2) і відповідно середня місячна заробітна плата складає 5583 грн. 52 коп. (34,14 х 163,5 год.). Саме з такого розрахунку виходив відповідач, надавши суду першої інстанції довідку - розрахунок від 12 вересня 2018 року № 261/2 оплати середньомісячної заробітної плати (а.с. 60).

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача про неправильний розрахунок вихідної допомоги при звільненні є обґрунтованими і рішення суду в цій частині підлягає зміні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі 5583 грн.52 коп.

Беручи до уваги наведене, стягненню на користь позивача підлягає заборгованість по виплаті заробітної плати за за березень 2017 року у сумі 3701 грн. 69 коп., за квітень 2017 року - 3343 грн. 68 коп., за травень 2017 року - 3361 грн. 67 коп., за червень 2017 року - 3361 грн. 67 коп. (з цих сум податки та інші обов'язкові платежі вже утримані), а також заборгованість по заробітній платі у сумі 2173 грн. 92 коп., компенсація за невикористану відпустку у сумі 3298 грн. 49 коп. та вихідна допомога у розмірі 5583 грн.52 коп. (з цих сум мають бути утримані податки та інші обов'язкові платежі).

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну судового рішення, рішення суду щодо розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 528 грн. 60 коп. також підлягає зміні.

Від сплати судового збору з цих позовних вимог позивач звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За зверненням до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати за березень - липень 2017 року, компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги на загальну суму 28 531 грн. 90 коп. позивач був звільнений від сплати судового збору.

Апеляційним судом позовні вимоги задоволено у сумі 22 650 грн. 72 коп., що складає 79,38 % (22 650,72 х 100) : 28531, 90 від заявлених позивачем вимог, тому понесені відповідачем судові витрати у розмірі 839 грн. 20 коп. (1057,20 х 79,38%) відшкодуванню не підлягають.

Разом з тим сума задоволених апеляційних вимог відповідача в частині позовних вимог, що стосуються стягнення заборгованості по заробітній платі, склала 5881 грн. 18 коп. ( 28 531,90 -22 650,72), що складає 20,61 % (100% - (22 650,72 х 100) : 28531, 90) від заявлених в цій частині позовних вимог.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 217 грн. 88 коп. (1057,20 х 20,61 %) має бути відшкодований йому за рахунок держави.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 грудня 2018 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2:

- заборгованість по виплаті заробітної плати за березень 2017 року у сумі 3701 грн. 69 коп., за квітень 2017 року - 3343 грн. 68 коп., за травень 2017 року - 3361 грн. 67 коп., за червень 2017 року - 3361 грн. 67 коп. (податки та інші обов'язкові платежі утримані);

- заборгованість по виплаті заробітної плати за липень 2017 року у сумі 2173 грн. 92 коп.;

- компенсацію за невикористані 13 днів щорічної відпустки у сумі 3298 грн. 49 грн.;

- вихідну допомогу при звільнені у сумі 5583 грн. 52 коп.,

Зобов'язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі за липень 2017 року у сумі 2173 грн. 92 коп. компенсації за невикористані 13 днів щорічної відпустки у сумі 3298 грн. 49 грн. та вихідної допомоги при звільнені у сумі 5583 грн. 52 коп. утримати податки та інші обов'язкові платежі.

Компенсувати Акціонерному товариству "Українська залізниця" за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 217 (двісті сімнадцять) грн. 88 коп.

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2; адреса для кореспонденції: АДРЕСА_3).

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: Л.І. Соломаха

О.С. Санікова

Повне судове рішення складено 03 квітня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований