Справа № 367/6989/17
Провадження №2/367/1933/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко О.В.

з участю секретаря Коваленко С.С.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Державної фіскальної служби України про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому після уточнень посилається на те, що він, ОСОБА_1, працював головним бухгалтером Національного університету державної податкової служби України з 01 березня 2006 року.

Наказом НУ ДПС України №145 -к від 20.09.2017 року його було звільнено з роботи в звязку з скороченням штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України).

Звільнення вважає незаконним і необгрунтованим з огляду на такі фактичні обставини:

1. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №1184-Р «Про утворення ОСОБА_4 державної фіскальної служби України» Національний університет державної податкової служби України знаходився в стадії реорганізації, правонаступником якого є ОСОБА_4 державної фіскальної служби України.

16 листопада 2017 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи Національного університету державної податкової служби України.

26 січня 2016 року ОСОБА_4 державної фіскальної служби України зареєстрований Державною фіскальною службою України в Єдиному державному реєстрі підприємств, організацій, установ України і набув статусу юридичної особи, ідентифікаційний код -- 40233365.

Відповідно до пункту 33 «Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ», затвердженої постановою КМУ від 28.02.2002 № 228 Державна фіскальна служба України затвердила:

05 лютого 2016 року штатний розпис ОСОБА_4 державної фіскальної служби України на лютий-грудень 2016 року під виділені бюджетні асигнування по Коду програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3507050 «Підготовка кадрів у сфері фіскальної політики вищими навчальними закладами III і IV рівнів акредитації»;

19 лютого 2016 року штатний розпис Національного університету ДПС України на січень 2016 року під виділені бюджетні асигнування по Коду програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3507050 «Підготовка кадрів у сфері фіскальної політики вищими навчальними закладами III і IV рівнів акредитації»;

В подальшому новий штатний розпис Національного університету ДПС України не затверджувався.

Позивач вказує, що заробітна плата працівникам Національного університету ДПС України, в тому числі і йому, за січень 2016 року нарахована і виплачена в Національному університеті ДПС України.

Починаючи з лютого 2016 року нарахування і виплата заробітної плати йому здійснювалася в ОСОБА_4 державної фіскальної служби України за посадою головний бухгалтер Національного університету ДПС України. Згідно статті 21 КЗпП України, статей 1, 21 Закону України «Про оплату праці» нарахування і виплата, заробітної плати здійснюється юридичною особою працівникам на підставі трудового договору, укладеного з такою юридичною особою.

Відповідно до статті 36 КЗпП України у разі реорганізації підприємства дія трудового договору продовжується.

Національним університетом державної податкової служби України на протязі лютого-грудня 2016 року видані накази про переведення працівників до ОСОБА_4 ДФС України. По ньому такий наказ станом на дату подачі позовної заяви не виданий, чим не дотримано вимог вказаної статті КЗпП України. Згоду на переведення в письмовому вигляді він надавав під час ознайомлення з бланками попередження про наступне звільнення на протязі 2016 року в зв»язку з скороченням штату працівників.

Але підстави для скорочення штатів у Національного університету ДПС України взагалі були відсутні, оскільки бюджетні асигнування, в тому числі і на зарплату, Національному університету ДПС України були виділені тільки на січень 2016 року, які використані в повному обсязі в січні 2016 року для виплати заробітної плати працівникам.

В подальшому новий штатний розпис Національного університету ДПС України не затверджувався, тобто посада головного бухгалтера Національного університету ДПС України відповідно до штатного розпису не скорочувалася.

Відсутній у Національному університету ДПС України і наказ про скорочення вказаної посади.

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 року «при змінах в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган повинен дотримуватися такого порядку дій: скласти і затвердити в установленому порядку новий штатний розпис; при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників».

Новий штатний розпис Науціональному університету ДПС України з лютого 2016 року і не міг бути затверджений, оскільки бюджетні асигнування починаючи з лютого 2016 року Національному університету ДПС України не виділялися, а без коштів утримувати чисельність працівників не можливо.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 25.01.2011 року «штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад».

Позивач зазначає, що для дотримання вимог чинного трудового законодавства Національний університет ДПС України мав видати наказ про його переведення до відповідача відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України в лютому 2016 року, а відповідач видати наказ про його зарахування в ОСОБА_4 ДФС України на посаду головного бухгалтера, яка була довгий час вакантною.

Лише у ректора ОСОБА_4 ДФС України було право ініціювати затвердження нового штатного розпису ОСОБА_4 ДФС України під виділені на лютий - грудень 2016 року бюджетні асигнування і право попереджувати працівників після видачі наказу про скорочення посад працівників.

Натомість його попереджував Національний університет ДПС України, не маючи нового штатного розпису, не видавши економічно-обгрунтованого наказу про необхідність внесення змін у стуктуру і штатний розпис установи про скорочення чисельності або штату .

Про необхідність переведення його по пункту 5 статті 36 КЗпП України до відповідача свідчать і пропозиції про надання роботи, які підписував ректор ОСОБА_4 ДФС України на протязі 2016 - 2017 років.

Юридично не оформивши його перевід з Національного університету ДПС України до відповідача, ректор ОСОБА_4 ДФС України змушений виплачувати і відображати у фінансовій звітності його заробітну плату за період з лютого 2016 по вересень 2017 років, не оформивши з ним трудового договору.

Чинним законодавством не передбачено утримувати чисельність у одної юридичної особи (Національний університет ДПС України), а заробітну плату виплачувати іншою юридичною особою (ОСОБА_4 ДФС України).

Позивач вказує, що фактично відповідач виплачуючи йому заробітну плату підтвердив продовження його трудового договору у відповідача, оскільки відповідно до статті 94 КЗпП України і пункту 2.1.1.1 підпункт 1) «Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 року № 333 у редакції наказу МФУ від 21.06.2012 № 456/20769 «заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило, у грошовому виразі, яку уповноважений орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, у тому числі за трудовими договорами».

Затвердженим 05 лютого 2016 року ДФС України штатним розписом передбачена посада головного бухгалтера.

Завдання і функції головного бухгалтера в Національному університеті ДПС України і ОСОБА_4 державної фіскальної служби України одинакові, оскільки регламентуються Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ, «Типовим положенням про бухгалтерську службу бюджетної установи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 2011 року № 59.

Вказує, що відповідачем з метою створення умов для припинення з ним трудового договору в штатному розписі ОСОБА_4 державної фіскальної служби України штучно змінена шляхом добавляння тексту через дефіс «начальник служби» назва посади головного бухгалтера з порушенням чинного законодавства і не враховано вимоги наступних нормативних документів, а саме: пункт З статті 56 Бюджетного кодексу України, пункти 4, 6, 7 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ, пункти 1, 2, 9, 11, 14 , 17 «Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 2011 року № 59, статті 10.11.3 Статуту ОСОБА_4 державної фіскальної служби України, який затверджений наказом Державної фіскальної служби України від 15 січня 2016 року № 34.

Пунктом 11 «Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2011 року № 59 передбачено, що призначення на посаду головного бухгалтера бюджетної установи здійснюється згідно з Довідником кваліфікаційних характеристик професій керівників.

На сьогодні діє такий довідник, який затверджений наказом Міністерства праці України від 29.12.2004 № 336.

У вказаному довіднику вказана назва посади керівника бухгалтерської служби бюджетної установи - «головний бухгалтер» по коду 76.1 Додатку А, що є обов»язковим для усіх підприємств і установ.

Добавляння тексту «начальник служби» до посади «головний бухгалтер» суперечить і національному класифікатору України «Класифікатор професій» ДК 0003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України 28.07.2010 № 327, в якому по коду 1231 вказана назва посади керівника бухгалтерської служби, а саме «головний бухгалтер».

Пунктом 1.2 вказаного класифікатора передбачено, що цей класифікатор призначений для застосування всіма субєктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників.

На виконання чинного законодавства Міністерством фінансів України розроблено бланки фінансової звітності бюджетних установ, в яких передбачена посада «головний бухгалтер» (без начальника служби) для підписання.

У бланках фінансової звітності відповідача, які є в матеріалах справи, вказана посада «головний бухгалтер» і є підпис керівника бухіалтерської служби за вказаною посадою.

Вказане підтверджує, що посада «головний бухгалтер» на протязі 2016 - 2017 років не скорочувалася як в Національному університеті ДПС України так і в ОСОБА_4 ДФС України.

Позивач також зазначає, що при вивільненні працівників у звязку- із скороченням чисельності або штату КЗпП України передбачає ряд гарантій.

Так, згідно ч. 2 ст. 40 КЗпПУ звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 42 КЗпПУ при скороченні чисельності чи штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

24 липня 2017 року Національним університетом ДПС України його було попереджено про скорочення займаної ним посади головного бухгалтера та наступне звільнення.

Після цього йому не було запропоновано відповідачем вакантні посади в Науково-дослідному інституті фіскальної політики, який є структурним підрозділом Відповідача , а також посади працівників, які тимчасово виконують обовязки і які працюють за сумісництвом в кількості 85 посад.

Підтвердженням того, що посади, на яких працюють сумісники, є вакантними, є лист Державної фіскальної служби України від 14.02.2015 № 4979/7/99-7-03-01-17 «Про застосування норм законодавства», в якому сказано, що «передумовою для суміщення професій (посад), так і для сумісництва, є наявність у штатному розписі вакантної посади. За відсутності вакансії суміщення або сумісництво неможливо».

З огляду на викладене, вважає, що його звільнення проведене відповідачем із порушенням вимог трудового законодавства та інших документів і його слід поновити на посаді відповідно до статті 36 КЗпП України.

Також відповідно до ч. 2 ст.235 КЗпПУ із відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, розмір якого ним буде уточнений з урахуванням тривалості розгляду справи судом.

В звязку із викладеними обставинами позивач просив поновити його на посаді головного бухгалтера в ОСОБА_4 державної фіскальної служби України відповідно до статті 36 КЗпП України з 25 вересня 2017 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.09.2017 року по дату винесення рішення Іменем України Ірпінським міським судом Київської області по справі № 367/6989/17.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовні заяві, просив позов задовольнити.

Представники відповідача відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, надали відзив на позовну заяву та просили у позові позивачу відмовити.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що наказом № 89-к від 01.03.2006 року Національної академії державної податкової служби України ОСОБА_1 було призначено на посаду головного бухгалтера, що стверджується копією наказу та трудової книжки.

Наказом НУ ДПС України № 145-к від 20.09.2017 року позивача було звільнено з займаної посади у звязку із скороченням штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України).

Згідно наказу Національного університету державної податкової служби України від 26.09.2017 року № 146-к в доповнення до наказу від 20.09.2017 № 145-к «Про звільнення ОСОБА_1М.» нова редакція:» ОСОБА_1, головного бухгалтера бухгалтерії 24.09.2017 року звільнити із займаної посади у звязку з скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України). Службі бухгалтерського обліку та фінансової звітності ОСОБА_4 державної фіскальної служби України виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку та грошову компенсацію за 17 к. днів невикористаної відпустки за період роботи з 02.03.2017 по 24.09.2017. Підстава: Наказ Національного університету ДПС України від 26.01.2016 № 345-к «Про попередження працівників щодо наступного звільнення»; попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 від 24.07.2017 року, ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до положень п. 1. ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1-2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Крім того, як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст.40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю які існують на даному підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.

Встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 1184-р «Про утворення ОСОБА_4 державної фіскальної служби України» Національний університет державної податкової служби України знаходиться в стадії реорганізації, правонаступником якого є ОСОБА_4 державної фіскальної служби України.

Наказом № 35 від 15.01.2016 року Державної фіскальної служби України було наказано розпочати реорганізацію шляхом злиття Національного університету державної податкової служби України.

Наказом № 35-к від 26.01.2016 року Національного університету державної податкової служби України було наказано до 06.02.2016 року попередити всіх працівників Національного університету державної податкової служби України про їх наступне звільнення у звязку із реорганізацією.

26 січня 2016 року ОСОБА_4 державної фіскальної служби України зареєстрований Державною фіскальною службою України в Єдиному державному реєстрі підприємств, організацій, установ України і набув статусу юридичної особи, ідентифікаційний код - 40233365.

На підставі поданих документів Державна казначейська служба України надала ОСОБА_4 ДФС України статус розпорядника бюджетних коштів третього рівня з правом отримання і витрачання бюджетних коштів.

Також встановлено, що згідно наказу Державної фіскальної служби України від 03.03.2018 року № 124 «Про внесення змін до Статуту ОСОБА_4 державної фіскальної служби України» відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України , затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, з урахуванням вимог Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-УІІ «Про вищу освіту» та на підставі витягу з протоколу № 1 від 15.02.2018 року засідання Конференції трудового колективу ОСОБА_4 державної фіскальної служби України внесено зміни до Статуту ОСОБА_4 державної фіскальної служби України, затвердженого наказом ДФС від 30.12.2016 № 1053 шляхом викладення його в новій редакції.

Також, у судовому засіданні було встановлено, що у зв»язку із реорганізацією Національного університету державної податкової служби України 24.07.2017 року позивачу ОСОБА_1М було вручено попередження про наступне звільнення, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений 24.07.2017 року та надав свої зауваження на даному попередженні.

Також, у судовому засіданні було встановлено, що у зв»язку із реорганізацією Національного університету державної податкової служби України позивачу ОСОБА_4 державної фіскальної служби України 22.08.2017 року було надано пропозицію про прийняття (в порядку переведення) на посади, зазначені в додатку 1 ( а.с. 158-160) , однак позивач з пропозицією про прийняття (в порядку переведення) на посаду ознайомлений та не погодився, зазначивши, що має бути переведений за п. 5 ст. 36 КЗпП України по займаній посаді.

Також, ОСОБА_4 державної фіскальної служби України 18.09.2017 року було надано пропозицію про прийняття (в порядку переведення) на посади, зазначені в додатку 1 ( а. с. 161-163) , однак позивач з пропозицією про прийняття (в порядку переведення) на посаду ознайомлений та не погодився, зазначивши, що має бути переведений за п. 5 ст. 36 КЗпП України по займаній посаді.

Також, 31.07.2017 року ОСОБА_4 державної фіскальної служби України було надано пропозицію про прийняття (в порядку переведення) на посади, зазначені в додатку 1 ( а. с. 164-166) , однак позивач з пропозицією про прийняття (в порядку переведення) на посаду ознайомлений та не погодився, зазначивши, що має бути переведений за п. 5 ст. 36 КЗпП України по займаній посаді.

Також, 07.09.2017 року ОСОБА_4 державної фіскальної служби України було надано пропозицію про прийняття (в порядку переведення) на посади, зазначені в додатку 1 ( а. с. 167-169) , однак позивач з пропозицією про прийняття (в порядку переведення) на посаду ознайомлений та не погодився, зазначивши, що має бути переведений за п. 5 ст. 36 КЗпП України по займаній посаді.

Також, 24.07.2017 року ОСОБА_4 державної фіскальної служби України було надано пропозицію про прийняття (в порядку переведення) на посади, зазначені в додатку 1 ( а. с. 170-172) , однак позивач з пропозицією про прийняття (в порядку переведення) на посаду ознайомлений та не погодився, зазначивши, що має бути переведений за п. 5 ст. 36 КЗпП України по займаній посаді із зауваженнями.

Згідно довідки відділу кадрів ОСОБА_4 державної фіскальної служби України від 23.01.2018 № 12 ОСОБА_1 вакантні посади по Науково-дослідному інституту фіскальної політики станом на 24.07.2017 року і на дату звільнення не пропонувалися тому, що відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» посади директора інституту, головного наукового співробітника, старшого наукового співробітника відносяться до наукових посад. На ці посади призначаються особи, які мають науковий ступінь та вчене звання і працюють за спеціальністю, відповідно до групи спеціальностей за галузями наук, за якою присуджено науковий ступінь.

Також в судовому засіданні встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 липня 2017 року у справі № 367/1940/17 за позовом ОСОБА_1 до Національного університету державної податкової служби України , ОСОБА_4 державної фіскальної служби України про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу позов ОСОБА_1 задоволено частково, ОСОБА_1 з 02.03.2017 року поновлено на роботі на посаді головного бухгалтера Національного університету державної податкової служби України, стягнуто із Національного університету державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.03.2017 року по 07.07.2017 року у сумі 23 575,80 гривень, в інший частині позову відмовлено. Дане рішення набрало законної сили.

Наведені обставини підтверджуються поясненнями учасників справи, матеріалами справи.

Оскільки відповідачем були запропоновані позивачу всі вакантні посади, які були наявні у відповідача з моменту попередження його про наступне звільнення до моменту звільнення позивача з роботи, а саме 20.09.2017 року, суд вважає, що при звільненні позивача із займаної посади відповідачем не було порушено вимоги ч. 2 ст.40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, у звязку з чим суд вважає , що відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на посаді головного бухгалтера ОСОБА_4 державної фіскальної служби України та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.09.2017 року по дату винесення судом рішення.

На підставі ст. ст. 36, 40, 42, 221, 232, 233, 238 КЗпП України, керуючись ст. ст. 7, 8, 12, 258, 259, 261, 263-265, 268, 273 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Державної фіскальної служби України про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Повне рішення буде виготовлене протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи 27.12.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Пархоменко