Справа № 139/628/18
Провадження № 22-ц/801/24/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 рокуСправа № 139/628/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів: Шемети Т. М., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_4,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області, ухвалене у складі судді Тучинської Н. В. 17 вересня 2018 року (дата складення повного тексту рішення відповідає даті його ухвалення) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, -

встановив :

27 червня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_4 96563 грн 03 к. заборгованості за кредитом без номера від 28 січня 2011 року, яка складається з:

-1843 грн 83 к. боргу по тілу кредиту;

-85007 грн 23 к. боргу по процентах за користування кредитом;

-4637 грн 54 к. - пеня та комісія;

-500 грн 00 к. - штраф (фіксована частина);

-4574 грн 43 к. - штраф (процентна складова).

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 28 січня 2011 року ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 2000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних. В подальшому кредитний ліміт змінювався відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором виконував неналежним чином, в зв'язку з чим станом на 31 травня 2018 року утворилась заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 91183 грн 61 к. боргу за договором без номера від 28 січня 2011 року та 1664 грн 03 к. на відшкодування судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 неналежним чином виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим допустив заборгованість в розмірі 1843 грн 83 к. по тілу кредиту та 85007 грн 23 к. по процентах за користування кредитом. За порушення строків виконання зобов'язання з відповідача на користь позивача стягненню підлягає також штраф - процентна складова у розмірі 4342 грн 55 к.

Вимоги банку про стягнення неустойки у виді комісії та фіксованої частини штрафу суд вважав недоведеними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після отримання повідомлення про звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду він одразу звернувся до Мурованокуриловецького відділення Вінницької філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», де 31 серпня 2018 року уклав з банком додаткову угоду до договору від 28 січня 2011 року, за якою сторони визначили заборгованість у розмірі 3690 грн 00 к., з яких 1843 грн 83 к. - борг по тілу кредиту, 1846 грн 17 к. - борг по процентах за користування кредитом. 03 вересня 2018 року ОСОБА_4 сплатив на відповідні рахунки банку 3690 грн 00 к. боргу та 1770 грн 00 к. штрафної санкції, а тому станом на час ухвалення оскаржуваного рішення жодних невиконаних зобов'язань перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мав.

Відзив на апеляційну скаргу від ПАТ КБ «ПриватБанк» не надходив.

30 жовтня 2018 року у справі відкрито апеляційне провадження Апеляційним судом Вінницької області.

Пунктом 8 частини першої Розділу ХІІІ Цивільного процесуального Кодексу України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Вінницької області та утворено Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у місті Вінниці.

У відповідності до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на відповідній території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів, що відбулися 09 листопада 2018 року, днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листопада 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» № 213 (6968) від 10 листопада 2018 року.

Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною п'ятою статті 31 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України), у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Таким чином справа підлягає апеляційному розгляду Вінницьким апеляційним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на ту ж територію, що й юрисдикція Апеляційного суду Вінницької області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою - третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 шляхом приєднання був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 2000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних. ОСОБА_4 неналежно виконував умови договору, у зв'язку з чим допустив заборгованість по сплаті тіла кредиту та процентів.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

За змістом частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений у ньому строк.

Разом з тим, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність статтею 3 ЦК України визначені як основні засади цивільного законодавства.

Частина перша статті 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина перша статті 651 ЦК України надає право сторонам за взаємною згодою змінити або розірвати договір.

Правовим наслідком зміни договору є зміна зобов'язання сторін відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Згідно з частинами першою - третьою статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 278 ЦПК України у спрощеному позовному провадженні відзив подається протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У відповідності до частин другої, шостої, пункту 1 частини восьмої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є, зокрема день вручення судової повістки під розписку.

Як видно із заяв відповідача ОСОБА_4 від 29 серпня 2018 року, після ознайомлення з матеріалами справи він просив вислати відповідні документи на адресу його місця проживання та надати час для ознайомлення з ними (а. с. 55, 56).

Відповідно до штампів поштового відділення на конверті із рекомендованим листом з повідомленням ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява були відправлені на адресу ОСОБА_4 саме 29 серпня 2018 року, але рекомендований лист із повідомленням був повернутий до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області з відміткою про невручення із зазначенням «інші причини».

Оскільки у справі відсутня розписка ОСОБА_4 про отримання ухвали про відкриття провадження у справі, то вважати його таким, що не виконав вимоги пункту 4 частини другої статті 43, частини третьої статті 83 ЦПК України, якими передбачений обов'язок відповідача надати усі наявні у нього докази разом із відзивом на позовну заяву не має, а відтак і вважати неповажною причиною неподання ним доказів зміни зобов'язання за договором та належного його виконання до суду першої інстанції не можна.

Так, додатковою угодою від 31 серпня 2018 року змінено предмет кредитного договору без номера від 28 січня 2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4, зокрема визначено загальний розмір заборгованості в сумі 3690 грн 00 к., з яких 1843 грн 83 к. - борг по тілу кредиту, 1846 грн 17 к. - борг по процентах за користування кредитом, а також строк виконання зобов'язання - до 04 вересня 2018 року (а. с. 72).

03 вересня 2018 року ОСОБА_4 сплатив на відповідні рахунки банку 3690 грн 00 к. боргу та 1770 грн 00 к. штрафної санкції (квитанції на а. с. 74), і згідно з довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості перед банком не має (а. с.73).

Отже, з урахуванням зазначених доказів про належне і своєчасне виконання відповідачем зміненого за кредитним договором зобов'язання та поважність причини неподання їх до суду першої інстанції, рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2018 року скасувати.

У позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: Т. М. Шемета

А. Ю. Зайцев