Ухвала

Іменем України

25 березня 2019 року

м. Київ

справа № 454/813/16-ц

провадження № 61-4792ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В.О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн, завданої внаслідок незаконних дій судді Залізничного районного суду м. Львова, що спричинило приниження його честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львовавід 29 грудня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за його позовом до Галицького районного суду м. Львова про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди. Вважає вказану ухвалу незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм права.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення йому моральної шкоди, що полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації, при постановленні судом ухвали про відмову у відкритті провадження.

01 березня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не були захищені його права, гарантовані статтею 56 Конституції України, і порушено положення статті 40 Конституції України та статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львовавід 29 грудня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Галицького районного суду м. Львова про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львовавід 29 грудня 2015 року скасовано, питання про відкриття провадження у справі передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За змістом статті 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Частинами другою, п'ятою статті 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди, також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними.

Згідно зі статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що дії судді Залізничного районного суду м. Львова при постановленні ухвали від 29 грудня 2015 року не визнані незаконними, а тому твердження ОСОБА_4 з цього приводу є безпідставними та такими, що не підтверджені жодними доказами.

На підставі встановлених обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що з наданих ОСОБА_4 доказів не вбачається, в чому полягає завдана йому моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 не наведено обґрунтованих доводів, які б були підтверджені будь-якими доказами про те, що постановленням ухвали, яка згодом була скасована, порушено його права на повагу до честі, гідності та ділової репутації та що внаслідок цього йому була заподіяна моральна шкода, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи щодо неправомірної відмови у задоволенні позову зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик