Справа № 288/1344/18
Провадження № 2/288/141/19
09 січня 2019 року смт Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Зайченко Є. О.,
секретаря судового засідання - Мітніцької О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 Право власності на будинок підтверджується договором купівлі-продажу будинку, посвідченим 24 квітня 1991 року.
На даний час в належному Позивачу будинку за вказаною вище адресою крім нього та його онуки - ОСОБА_3, зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 його колишня невістка.
З сином Позивача- ОСОБА_4, Відповідач проживала без реєстрації шлюбу. У 2015 році вона виїхала у невідомому напрямку. Теперішнє її місце проживання (перебування) Позивачу невідоме.
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2016 Відповідач позбавлена батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Починаючи з 2015 року Відповідач не проживає за адресою місця своєї реєстрації в житловому будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 Житомирської області.

Добровільно писати заяву про зняття з місця реєстрації Відповідач відмовилась.

Факт реєстрації Відповідача в належному Позивачу будинку заважає повноцінно ним користуватися та розпоряджатися, змушує нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг, вона не приймає участі в утриманні будинку. Також реєстрація Відповідача у належному Позивачу будинку перешкоджає у призначенні субсидії.

Отже, враховуючи наведені вище обставини, а також те, що Відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації понад 6 місяців, не сплачує комунальних платежів, не отримує кореспонденції, не бере участі у проведенні поточних ремонтів, в будинку відсутні особисті речі Відповідача, Позивач вважає, що Відповідача можливо визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позивач просить, визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити.

Згідно частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена, відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України, на адресу її місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку були направлені судові повістки разом із розписками.

Відповідно до Судового виклику № 288/1344/18/11247, розміщеного на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, Відповідач була повідомлена про розгляд справи, причину неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, із зустрічним позовом до суду не зверталась, в зв'язку з чим суд визнає неявку відповідача неповажною та розглядає справу без її участі, на підставі наявних в доказів.

Відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Позивач не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.

У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України, частиною першою статті 321 ЦК України, передбачена непорушність права власності, в тому числі те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

В свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу будинку, посвідченим 24 квітня 1991 року Рубіс Л.В., секретарем виконкому Корнинської селищної Ради народних депутатів Попільнянського району Житомирської області, номер в реєстрі 61, ОСОБА_1 являється власником житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23 жовтня 2018 року № 2325, до складу сім'ї ОСОБА_1 входять: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до акту обстеження домогосподарства про фактично проживаючих осіб складений 20 вересня 2018 року комісією Корнинської селищної ради, за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - внучка; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - колишня невістка.

Також факт реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджується відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області від 12 жовтня 2018 року.

Починаючи з 2015 року Відповідач не проживає за адресою місця своєї реєстрації в житловому будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1

Житомирської області, що підтверджується довідкою № 2120 виданою 20 вересня 2018 року та № 2324 від 23 жовтня 2018 року виконавчим комітетом Корнинської селищної ради Попільнянського району Житомирської області.

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Права власника житлового будинку квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла (в тому числі і колишній член сім'ї) втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зі змісту вказаної статті, а також статті 64 ЖК, яка дає визначення поняття «член сім'ї» вбачається, що необхідною умовою існування права на користування житлом власника є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у будинку Позивача зареєстрована, проте з 2015 року не проживає, чим чинить перешкоди щодо захисту порушеного права Позивача.

Вказана обставина встановлена на підставі частини першої статті 81 ЦПК України.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс12.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття осіб з реєстраційного обліку.

Позивач реалізував своє право на захист власного майна, а Відповідач мав похідне право користування житлом від наявності такого права у особи, членом сім'ї якого він був. Із припиненням такого права, втратилось і його право на користування житлом.

Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідач не надав суду належних доказів поважності своєї відсутності у спірному будинку, чим не виконали вимоги статті 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи.

Оскільки у судовому засіданні встановлено, що Відповідач у будинку Позивача не проживає, його реєстрація в будинку порушує охоронюване законом право власності Позивача, Позивач заперечує проти реєстрації Відповідача у його житлі, суд вважає, що Відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування будинком Позивача.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь Позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-284, 430 ЦПК України; статтями 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України; статями 71,72, 150, 156, ЖК України; Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"; Постановою №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 р., суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП- не встановлено, (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП- НОМЕР_1, (АДРЕСА_1) сплачений судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

У відповідності до п. п. 15.5) п. п. 15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко