ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/976/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Хіміча В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/25653/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2019 року (суддя Стефанишин С.Л., повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова про поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

01 листопада 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що на підставі наказу №374 від 23 липня 2009 року вона була прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера Хмельницького університету управління та права. Наказом №250/18 від 30 травня 2018 року «Про зміну істотних умов праці» з 01 серпня 2018 року була скасована надбавка за високі досягнення у праці, за складність, напруженість у роботі в повному обсязі усім працівникам до покращення фінансового стану університету. У зв`язку із цим вона відмовилась продовжувати роботу на цих умовах і погодилася на звільнення з роботи. Наказом №457-к від 17 липня 2018 року була звільнена із займаної посади на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Пізніше їй стало відомо, що відповідно до наказу №533-к/18 від 20 серпня 2018 року окремим працівникам університету було встановлено з 01 серпня по 31 жовтня 2018 року надбавки за високі досягнення у праці, за складність, напруженість у роботі у розмірі 50% від посадового окладу.

Вважає, що фактично зміни істотних умов праці не відбулося. Роботодавець ввів її в оману, що потягло за собою незаконне звільнення з роботи. Добровільно поновити її на роботі відповідач відмовився. Внаслідок незаконного звільнення заподіяно моральну шкоду.

Тому, позивачка просила визнати незаконними дії відповідача щодо введення її в оману шляхом надання їй повідомлення про зміну істотних умов праці, які фактично не відбулися, зобов`язати відповідача поновити її на роботі і виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 липня 2018 року, та внести відповідний запис до трудової книжки, стягнути з на її користь моральну шкоду у сумі 10000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2019 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суд не взяв до уваги те, що відповідач повідомив її про зміни істотних умов праці, проте таких змін не відбулося. Її захворювання (гіпертонічна хвороба ІІІ ступеня) безпосередньо пов`язане із стресовими ситуаціями на роботі, а її виникнення збігається з часом психоемоційних переживань з приводу втрати роботи, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

У відзиві відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 . апеляційну скаргу підтримала. Представник відповідача визнав її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 з 23 липня 2009 року працювала на посаді головного бухгалтера Хмельницького університету управління та права (тепер - Хмельницький університет управління та права імені Леоніда Юзькова).

Наказом ректора університету №250/18 від 30 травня 2018 року «Про зміну істотних умов праці» з 01 серпня 2018 року усім працівникам університету скасовувалася надбавка за високі досягнення у праці, складність і напруженість у роботі.

31 травня 2018 року роботодавець письмово повідомив позивача про зміну істотних умов праці.

27 червня 2018 року ОСОБА_1 у заяві на ім`я ректора університету повідомила про відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці та не заперечила проти звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Наказом від 17 липня 2018 року №457-К ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

20 серпня 2018 року наказом ректора університету №533-к окремим працівникам університету (шістнадцяти особам) встановлено надбавку за високі досягнення у праці, за складність, напруженість у роботі у розмірі 50% від посадового окладу з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року.

01 жовтня 2018 року позивачка звернулася до відповідача з проханням про поновлення її на роботі та виплати середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, вважаючи звільнення незаконним.

25 жовтня 2018 року Хмельницький університет управління та права відмовив ОСОБА_1 у поновленні на роботі з підстав законності її звільнення з роботи.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмову в позові суд першої інстанції мотивував безпідставністю позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

На власника покладено обов`язок попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці.

Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу (ч. 4 ст. 32 КЗпП України).

На підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Конструкція норми ст. 36 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що у спорі працівника з роботодавцем про незаконність звільнення за пунктом шостим цієї статті, встановленню підлягає наявність зміни істотних умов праці, зокрема систем та розмірів оплати праці, а обов`язок довести, що працівник відмовився від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці покладається саме на власника (роботодавця) або уповноважений ним орган.

Проведення власником (роботодавцем) заходів щодо зміни істотних умов праці - це виключне повноваження власника.

Із наявного у матеріалах справи наказу ректора університету №250/18 від 30 травня 2018 року «Про зміну істотних умов праці» вбачається, що у зв`язку з підвищенням тарифів на комунальні послуги, зростанням мінімальної заробітної плати та погіршенням внаслідок цього фінансового стану університету, усім працівникам університету з 01 серпня 2018 року скасовується надбавка за високі досягнення у праці, складність і напруженість у роботі.

Зазначена обставина впливає на розмір оплати праці, а тому є її істотною умовою.

Установивши, що у Хмельницькому університеті управління та права відбулася зміна істотних умов праці, а ОСОБА_1 письмово повідомила про відмову від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Твердження позивачки про введення її в оману щодо зміни істотних умов праці не заслуговують на увагу, оскільки саме вона як головний бухгалтер університету візувала наказ про запровадження змін істотних умов праці та ініціювала його видання у зв`язку із складною фінансовою ситуацією у навчальному закладі і необхідністю вжиття заходів економі фонду оплати праці.

Наказ від 17 липня 2018 року №457-К про припинення трудових відносин з ОСОБА_1 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України відповідає вимогам закону. Звільнення позивачки з роботи було правомірним.

Доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів судом є безпідставними.

Аргументи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі з посиланням на наказ роботодавця від 20 серпня 2018 року №533-к про встановлення надбавки до заробітної плати окремим працівникам на підтвердження того, що зміни істотних умов праці в університеті не відбулися, а тому звільнення її з роботи є незаконним, не можуть бути взяті до уваги.

Подальші зміни істотних умов праці, зокрема збільшення чи зменшення систем і розмірів оплати праці після звільнення працівника з роботи не впливають на наявність підстав для звільнення працівника за п. 6 ст. 36 КЗпП України на час припинення трудового договору.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Викладені у відзиві відповідача твердження про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 червня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай