печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 року Печерський районний суд м. Києва:

суддя Матійчук Г.О.,

секретар судового засідання Хабеця О.О.,

справа № 757/35918/19-ц,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Росток-Холдинг»

третя особа: Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росток-Холдинг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначила, що з 03.12.2012 року по 17.04.2019 р. працювала у відповідача на посаді начальника ревізійного відділу. На день звільнення у підприємства перед нею була заборгованість по виплаті заробітної плати за лютий, березень та квітень 2019 р., розмір якої становить 97 608 грн. При цьому спору про розмір заробітної плати між нею та відповідачем немає. 15.05.2019 року відповідач перерахував на її розрахунковий рахунок в АБ «Південний» заробітну плату за лютий, а 16.05.2019 року за березень. Остаточний розрахунок було проведено 06.06.2019 р. Таким чином затримка розрахунку по заробітній платі становить 33 дні (квітень - 7 робочих дні; травень - 22 робочі дні; червень 4 робочі дні), а загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 55 623,15 грн, який обраховується наступним чином: заробітна плата за два останні місця, які передували звільненню (лютий, березень) становила 33 711,01 грн. за кожен місяць. Кількість робочих днів в лютому і березні 40 робочих днів (20+20). Середньоденна робітна плата ставить 1 685,55 грн (67 422,02:40=1 685,55 грн). Кількість днів, протягом яких не було виплачено заробітну плату становить 33 робочі дні. Отже загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає 55 623,15 грн. (33дні х 1 685,55 грн). Просила стягнути зазначену суму з відповідача, а також судові витрати.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 15.07.2019 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

23.09.2019 року від представника відповідача ТОВ «Росток-Холдинг», в особі т.в.о. генерального директора Сташука І.П. надійшли два клопотання про:

- розгляд справи в судовому засіданні в загальному провадженні із повідомленням сторін;

- про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.

Крім того, стороною відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 30.11.2018 р. у справі № 635/4979/18, провадження 1-кс/635/3127/2018 було змінено спосіб накладення арешту, визначеного ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 28.09.2018 р. у справі 635/4979/18 шляхом встановлення заборони власникам корпоративних прав ТОВ «Росток-Холдинг» розпорядження, відчуження та користування вказаними корпоративними правами. В подальшому, 28.12.2018 р. на виконання ухвали слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 30.11.2018 р. з метою забезпечення здійснення заходів з управління, Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів прийнято рішення про відсторонення керівників та підписантів групи «Росток-Холдинг» та призначено тимчасово виконуючих обов`язки керівників підприємств. Враховуючи, що призначення тимчасово виконуючих обов`язки керівника ТОВ «Росток-Холдинг» було здійснено в примусовому порядку, незалежно від волі власників корпоративних прав, що спричинило зміни в плановій господарській діяльності підприємства та як наслідок, відсутність коштів на рахунках підприємства з причин, що не залежали від ТОВ «Росток-Холдинг». Відповідач додатково зауважує, що фактично управителем корпоративних прав ТОВ «Росток-Холдинг» наразі є Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів ініціював відкриття додаткового рахунку в ПАТ «Банк Восток», який не підконтрольний власнику ТОВ «Росток-Холдинг». Відповідно щодо обігу коштів, який міг здійснюватися по ньому в період з січня по травень 2019 р. ТОВ «Росток-Холдинг» та його власник не знали. Таким чином, відповідач вважає, що його вина, як роботодавця, у виникненні заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_2 , відсутня.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2019 року представнику відповідача ТОВ «Росток-Холдинг» в особі т.в.о. генерального директора Сташука І.П. відмовлено у задоволені клопотання про розгляд справи в судовому засіданні в загальному провадженні з повідомленням сторін.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2019 року клопотання представника відповідача ТОВ «Росток-Холдинг» в особі т.в.о. генерального директора Сташука І.П. про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство) задоволено. Залучено Національне агентство в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, врахувавши позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 03.12.2012 р. працювала у відповідача на посаді начальника ревізійного відділу, про що свідчить копія наказу про прийняття на роботу №26 від 03.12.2012 р. На підставі наказу про звільнення №24 від 17.04.2019 р., останню було звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно довідки про доходи №61 від 18.04.2019 р. заробітна плата позивача з 01.11.2018 р. по 17.04.2019 р. склала 849 477,19 грн.

Згідно виписки з рахунку клієнта АБ «Південний» заробітна плата за лютий 2019 р. позивачу була перерахована 15.05.2019 р.; заробітна плата за березень 2019 р. перерахована 16.05.2019 р., а заробітна плата за квітень 2019 р. перерахована 06.06.2019 р.

Таким чином, вбачається, що на день звільнення позивача, відповідач мав заборгованість по виплаті заробітної плати за лютий, березень та квітень, розмір якої становив 97 608 грн. При цьому спору про розмір заробітної плати між позивачем та відповідачем відсутній.

Вбачається, що затримка розрахунку по заробітній платі становить 33 робочі дні (квітень - 7 робочих дні; травень - 22 робочі дні; червень 4 робочі дні).

Загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 55 623,15 грн.

Згідно із статтею 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно з частиною першою ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України « Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17.04.2019 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», судам роз`яснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою.

Відповідно до частини другої ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд критично оцінює доводи відповідача про відсутність вини роботодавця, яка полягає у невчасному розрахунку з відповідачем (особливо враховуючи той факт, що розрахунок таки відбувся), зокрема в зв`язку з постановленою ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 30.11.2018 р. у справі № 635/4979/18, провадження 1-кс/635/3127/2018 якою було змінено спосіб накладення арешту, визначеного ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 28.09.2018 р. у справі 635/4979/18 шляхом встановлення заборони власникам корпоративних прав ТОВ «Росток-Холдинг» розпорядження, відчуження та користування вказаними корпоративними правами. В подальшому, 28.12.2018 р. на виконання ухвали слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 30.11.2018 р. з метою забезпечення здійснення заходів з управління, Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів прийнято рішення про відсторонення керівників та підписантів групи «Росток-Холдинг» та призначено тимчасово виконуючих обов`язки керівників підприємств. Враховуючи, що призначення тимчасово виконуючих обов`язки керівника ТОВ «Росток-Холдинг» було здійснено в примусовому порядку, незалежно від волі власників корпоративних прав, що спричинило зміни в плановій господарській діяльності підприємства та як наслідок, відсутність коштів на рахунках підприємства з причин, що не залежали від ТОВ «Росток-Холдинг». Відповідач додатково зауважує, що фактично управителем корпоративних прав ТОВ «Росток-Холдинг» наразі є Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів ініціював відкриття додаткового рахунку в ПАТ «Банк Восток», який не підконтрольний власнику ТОВ «Росток-Холдинг». Відповідно щодо обігу коштів, який міг здійснюватися по ньому в період з січня по травень 2019 р. ТОВ «Росток-Холдинг» та його власник не знали.

Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме по день розрахунку, слід зазначити, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Самі по собі факти прийняття рішень про відсторонення керівників та підписантів підприємство ТОВ «Росток-Холдинг» та призначення тимчасово виконуючих обов`язки підприємств; ініціювання Національним агентством відкриття додаткових рахунків, які не підконтрольні відповідачу та інш, не виключає відповідальності роботодавця.

При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги розрахунки заробітної плати згідно довідки про доходи та розрахунки заробітної плати, здійснені позивачем.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Так, позивачу була нарахована заробітна плата у період з листопада 2018 р. по квітень 2019 р. в сумі 683 829,13 грн (з урахуванням утримань).

Заборгованість станом на 18.04.2019 р. склала 97 608 грн, (за лютий. березень та квітень 2019 р.).

Нарахування заробітної плати за лютий 2019 р. відбулось 15.05.2019 р., за березень 2019 р. - 16.05.2019 р., за квітень 2019 р. - 06.06.2019 р.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді.

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В даному випадку обрахування середньої заробітної плати слід обраховувати наступним чином: заробітна плата за два останні місця, які передували звільненню (лютий, березень) становила 33 711,01 грн за кожен місяць (разом 67 422,02 грн). Кількість робочих днів в лютому і березні 40 робочих дні (20+20). Середньоденна робітна плата ставить 1 685,55 грн (67 422,02:40=1 685,55 грн). Кількість днів, протягом яких не було виплачено заробітну плату становить 33 робочі дні (квітень 7 днів, травень 22 дні, червень 4 дні). Отже загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає 55 623,15 грн (33дні х 1 685,55 грн).

Враховуючи те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження або спростування викладених у позовній заяві відомостей, суд вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55 623,15 грн.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, судовий збір сплачений останньою за подання позову належить стягнути з відповідача на її користь.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росток-Холдинг», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росток-Холдинг» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 30-В) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_1, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 55 623 грн. 15 коп. (сума середнього заробітку вказана без врахування податків та/або інших обов`язкових платежів).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росток-Холдинг» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 30-В) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_1, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 802 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Матійчук