Провадження № 2/761/241/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.,

за участю :

секретаря судового засідання - Мусійчук В.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про поділ майна.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 вересня 2001 року між сторонами було укладено шлюб. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у зареєстрованому шлюбі було набуте майно, що зареєстровано на ім'я відповідача та складається з: автомобіля Toyota Yaris, сірого кольору, № кузова НОМЕР_4, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 23 березня 2006 року та квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат загальною площею 63,20 кв.м, житловою площею 44,70 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко М.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 1393, реєстраційним посвідченням № 034738 та Витягом з Державного реєстру правочинів № 4060585 від 30.05.2007 року. Вартість автомобіля складає 79947,36 грн., що підтверджується Висновком експертного дослідження № 8043-061 від 06 жовтня 2017 року, а вартість квартири складає 782750,00 грн., що зазначено п. 2.1 договору купівлі-продажу. Тому загальна вартість майна набутого за час шлюбу складає 862697,36 грн. Позивач зазначає, що мав самостійний заробіток, що підтверджується випискою по формі ОК-5 з Пенсійного фонду України від 17.07.2018 року. Відповідач мав майже такий самий дохід, проте таких коштів не вистачало на придбання майна. Усе вищезазначене майно було набуте за грошові кошти, які дарувалися родичами позивача з приводу народження спільного з відповідачем сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, на Новорічні свята, Дні народження позивача та її сина. Додає, що подарунки від родичів не оформлювалися будь-якими письмовими документами та фактично є усними договорами дарування. Отже, майно набуте за час шлюбу за грошові кошти, що не належали подружжю, а були подаровані позивачу, є підставою визнання такого майна особистою приватною власністю дружини, те, що все придбане за час шлюбу майно зареєстровано на відповідача, не створює для останнього права спільної сумісної власності.

Тому, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд поділити майно набуте за час шлюбу визнавши право особистої приватної власності позивача на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,20 кв.м., житловою площею 44,70 кв.м. та на автомобіль Toyota Yaris, сірого кольору, № кузова НОМЕР_4, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Ухвалою судді Маліновської В.М. від 06.09.2016 року відкрито провадження у справі.

Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2017 року здійснено перерозподіл даної справи у зв'язку із закінченням повноважень судді Маліновської В.М. за спливом п'ятирічного строку, на який її було призначено суддею.

Ухвалою судді ОСОБА_5 від 12.04.2017 року цивільну справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2017 року здійснено перерозподіл даної справи у зв'язку із звільненням судді ОСОБА_5 у відставку.

Ухвалою судді Піхур О.В. від 23.11.2017 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою судді від 03.04.2018 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання.

Ухвалою судді від 07.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, зазначивши, що спірна квартира та автомобіль були придбані позивачем за кошти, які були подаровані родичами за час спільного проживання з відповідачем.

У судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою, відповідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, з таких підстав.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2014 року позовні вимоги задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 22 вересня 2001 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського району м. Києва, за актовим записом № 480, розірвано. Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_2 прізвище «ОСОБА_2».

При розгляді вказаної справи судом було встановлено, що 22.09.2001 року сторони вступили в шлюб та зареєстрували його в відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського району м. Києва. Від шлюбу у сторін є син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).

Судом встановлено, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було набуте майно, що зареєстровано на ім'я відповідача та складається з: автомобіля Toyota Yaris, сірого кольору, № кузова НОМЕР_4, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 23 березня 2006 року та квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат загальною площею 63,20 кв.м, житловою площею 44,70 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко М.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 1393, реєстраційним посвідченням № 034738 та Витягом з Державного реєстру правочинів № 4060585 від 30.05.2007 року.

Відповідно експертного дослідження № 8043-061 від 06 жовтня 2017 року, виконаного Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України ринкова вартість автомобіля марки Toyota Yaris, сірого кольору, № кузова НОМЕР_4, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 складає 79947,36 грн.

Відповідно п. 2.1 договору купівлі-продажу вартість квартири складає 782750,00 грн.

Позивач зазначає, що мав самостійний заробіток, що підтверджується випискою по формі ОК-5 з Пенсійного фонду України від 17.07.2018 року, усе вищезазначене майно було набуте за грошові кошти, які дарувалися родичами позивача з приводу народження спільного з відповідачем сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, на Новорічні свята, Дні народження позивача та її сина. Додає, що подарунки від родичів не оформлювалися будь-якими письмовими документами та фактично є усними договорами дарування, а тому, майно набуте за час шлюбу за грошові кошти, що не належали подружжю, а були подаровані позивачу, є підставою визнання такого майна особистою приватною власністю дружини, те, що все придбане за час шлюбу майно зареєстровано на відповідача, не створює для останнього права спільної сумісної власності.

У відповідності до вимог п.24 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно до положень статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, беручи до уваги рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.08.2014 року, враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, а позивачем доведено факт придбання за особисті кошти квартири АДРЕСА_1, загальною площею 63,20 кв.м., житловою площею 44,70 кв.м. та автомобіля Toyota Yaris, сірого кольору, № кузова НОМЕР_4, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 82, 258, 262, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, ст.ст. 21, 60, 63, 70 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_3) про поділ майна - задовольнити.

Поділити майно, нажите під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнавши право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,20 кв.м., житловою площею 44,70 кв.м. та на автомобіль Toyota Yaris, сірого кольору, № кузова НОМЕР_4, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 01.04.2019 року.

Суддя