КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/746/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Шереметьєва Л.А.

Унікальний №760/8533/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, просили стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 153 600,00 грн. та судові витрати в розмірі 2 304,00 грн.; ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 57 000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 553 600,00 грн. та судові витрати в розмірі 8 874,00 гр.; ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 153 600,00 грн. та судові витрати в розмірі 2 304,00 грн.; ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 27 000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 153 600,00 грн. та судові витрати в розмірі 2 574,00 грн.

В обґрунтування позову посилались на те, що кожний з них був зареєстрований як фізична особа-підприємець і здійснював господарську діяльність.

В жовтні 2011 року посадовими особами Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби України, в якій позивачі були зареєстровані як платники податків, було проведено документальну позапланову перевірку відносно ОСОБА_3 як ФОП.

В листопаді 2011 року ОСОБА_3 отримав Акт від 01.11.2011 р. №10/1701/НОМЕР_1 складений за результатами податкової перевірки, який містив незаконні висновки про порушення норм податкового законодавства, а також безпідставні звинувачення в фіктивному характері його діяльності, нікчемності укладених ним угод та заниженні податкових зобов'язань на загальну суму 4 491 196,07 грн., внаслідок чого йому було незаконно нараховано до сплати та направлено податкове повідомлення - рішення № від 16 листопада 2011 року на загальну суму 5 088 894,29 грн.

Повідомлення-рішення було оскаржено в судовому порядку та скасоване Київським окружним адміністративним судом. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року рішення Київського окружного адміністративного суду було залишено без змін.

За фактом протиправних дій посадових осіб Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби України ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до державної податкової служби України.

Листом від 25 січня 2014 року № 483/м/99-99-08-02-01-14 Міністерства доходів і зборів України було повідомлено про проведення службового розслідування та притягнення винних осіб до відповідальності.

З метою стягнення збитків заподіяних неправомірними діями посадових осіб органів податкової служби ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03 жовтня 2013 року позов було задоволено, стягнуто за рахунок коштів державного бюджету України 8 000,00 грн. завданих збитків та 2 580,75 грн. судового збору.

За переконанням позивачів, дані факти та судові рішення свідчать про незаконність кримінального провадження №0000001 від 21 листопада 2012 року та проведених в його рамках слідчих дій, якими спричинено позивачам істотні матеріальну і моральну шкоди.

18 червня 2012 року слідчим відділом податкової міліції Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби України було винесено постанову про порушення кримінальної справи № 02-8707 та прийняття її до свого провадження за фактом ухилення від сплати податків.

Підставою для порушення кримінальної справи стали висновки Акта перевірки від 01 листопада 2011 року №10/1701/НОМЕР_1 щодо ухилення ОСОБА_3 від сплати податків в сумі, визначеній податковим повідомленням-рішенням № від 16 листопада 2011 року.

На момент порушення кримінальної справи зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржене в судовому порядку та лишалось неузгодженим у встановленому законодавством порядку, тобто таким, що знаходиться в стадії оскарження та не несе для платника податків жодних юридичних наслідків.

21 листопада 2012 року в зв'язку з набранням чинності новим КПК України за цим самим фактом слідчим управлінням Державної податкової служби у Київській області було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0000001.

На момент внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань податкове повідомлення-рішення № від 16 листопада 2011 року було визнано протиправним та скасовано постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року, що свідчить про відсутність правових підстав для цього, з огляду на встановлення факту відсутності події по несплаті податків та протиправності висновків податківців.

Після винесення постанови Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року кримінальне провадження підлягало закриттю через відсутність в діях ОСОБА_3 складу злочину та події кримінального правопорушення.

Однак кримінальне провадження було закрито лише 21 червня 2016 року.

Одночасно посадовими особами Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби України, в якій позивачі були зареєстровані як платники податків, було проведено документальну позапланову перевірку відносно ОСОБА_2 як ФОП.

В травні 2012 року ОСОБА_2 отримав Акт від 04.05.2012 р. №4/1701/НОМЕР_3 складений за результатами податкової перевірки, який містив незаконні висновки про порушення норм податкового законодавства, а також безпідставні звинувачення в фіктивному характері його діяльності, нікчемності укладених ним угод та заниженні податкових зобов'язань на загальну суму 833 333,40 грн., внаслідок чого йому було незаконно нараховано до сплати та направлено податкове повідомлення - рішення №000051701 від 21 травня 2012 року на загальну суму 1 250 000,10 грн.

Повідомлення-рішення було оскаржено в судовому порядку та скасоване Київським окружним адміністративним судом. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2013 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби України було відмовлено.

За фактом протиправних дій посадових осіб Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби України ОСОБА_2. звернувся зі скаргою до Міністерства доходів і зборів України.

Листом від 20 січня 2014 року № 314/м/99-99-08-02-14 Міністерства доходів і зборів України було повідомлено про проведення службового розслідування та притягнення винних осіб до відповідальності.

Постановою прокуратури міста Біла Церква від 27 вересня 2012 року було скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та порушено відносно ОСОБА_2 кримінальну справу №52-3251 по факту ухилення від сплати податків.

Підставою для порушення кримінальної справи стали висновки Акта перевірки від 04 травня 2012 року №4/1701/НОМЕР_3 щодо ухилення ОСОБА_2 від сплати податків в сумі, визначеній податковим повідомленням-рішенням №000051701 від 21 травня 2012 року.

На момент порушення кримінальної справи зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржене в судовому порядку та лишалось неузгодженим у встановленому законодавством порядку, тобто таким, що знаходиться в стадії оскарження та не несе для платника податків жодних юридичних наслідків.

21 листопада 2012 року в зв'язку з набранням чинності новим КПК України за цим самим фактом слідчим управлінням Державної податкової служби у Київській області було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0000001.

На момент внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань податкове повідомлення-рішення № 000051701 від 21 травня 2012 року було визнано протиправним та скасовано постановою Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року, що свідчить про відсутність правових підстав для цього, з огляду на встановлення факту відсутності події по несплаті податків та протиправності висновків податківців.

Після винесення постанови Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року кримінальне провадження підлягало закриттю через відсутність в діях ОСОБА_2 складу злочину та події кримінального правопорушення.

Однак кримінальне провадження було закрито лише 21 червня 2016 року.

За наслідками описаних подій податковими працівниками було ініційовано низку податкових перевірок ОСОБА_1, які чергувались з регулярними допитами та судами.

19 вересня 2013 року ОСОБА_1 отримав від Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області Акт від 11 вересня 2013 року № 789/17-2//131 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість фізичної особи-підприємця за період діяльності з 01 січня 2010 року по 22 липня 2013 року», який був ним оскаржений в судовому порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року дії Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області щодо внесення до інформаційних баз, які використовуються податковою службою, висновків Акта перевірки від 11 вересня 2013 року №789/17-2//131 було визнано протиправними; зобов'язано Білоцерківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Київській області вилучити з інформаційних баз, які використовуються податковою службою, інформацію про висновки Акта перевірки від 11 вересня 2013 року №789/17-2//131.

Впродовж вересня-листопада 2012 року в рамках проведення слідчих дій посадовими особами податкових органів було здійснено низку обшуків та виїмок в усіх офісах, на складах, промисловому полігоні та оселях кожного з позивачів, їх родичів, знайомих, співробітників та клієнтів, під час яких було вилучено та з 2012 року лишалося неповернутим особисте майно та документи, комп'ютери і ноутбуки, дитячий ігровий комп'ютер, робоча документація щодо здійснення господарської діяльності, офісна техніка, що знаходилась в робочих офісах, включно із принтерами, сканерами, моніторами, клавіатурами та комп'ютерними мишами, чим було повністю заблоковано їх господарську діяльність, а також накладено арешти на їх банківські рахунки.

Позивачі неодноразово зверталися до органів податкової служби та прокуратури з клопотаннями про повернення вилученого під час обшуків майна, однак вони були залишені без розгляду, у зв'язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягала в неповерненні вилученого майна.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2014 року скарга була задоволена та зобов'язано органи досудового слідства повернути вилучене у них майно.

Не дивлячись на ухвалене судом рішення на сьогоднішній день майже все вилучене майно утримується працівниками органів досудового слідства та не повертається їм, незважаючи на те, що кримінальне провадження закрито.

Вважають, що з моменту незаконного внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000001 від 21 листопада 2012 року органами досудового слідства відносно них, їх працівників та партнерів у веденні господарської діяльності, а також ОСОБА_4 були здійснені слідчі дії, які завдали їм суттєвої матеріальної і моральної шкоди, яка полягала зокрема: у постійних необґрунтованих допитах, затриманнях, які супроводжувались погрозами.

Вважають наведені дії посадових осіб слідчого управління фінансових розслідувань фінансових розслідувань Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, неправомірними та такими, що суперечать як нормам КПК України, зокрема, так і нормам національного законодавства та міжнародного права в цілому, що завдали їм суттєвої матеріальної і моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

В результаті закриття кримінального провадження № 0000001 від 21 листопада 2012 року 06 вересня 2016 року позивачам було повернуто частину вилученого майна, а саме: чотири системні блоки, один принтер, комп'ютерний монітор, мишка та клавіатура.

Решта майна залишається неповернутою і до нині.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Білоцерківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, 16 квітня 2018 року, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, однобічне інтерпретування обставин справи та вибіркове застосування положень законодавства, порушення норм процесуального та матеріального права, просила рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що вона є неналежним відповідачем по справі, оскільки акти документальних перевірок на підставі яких були порушені кримінальні справи складені Рокитнянською МДПІ Київської області ДПС.

Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після набрання чинності новим КПК України було здійснено слідчим управлінням ДПС у Київській області (на даний момент - слідче управління фінансових розслідувань (СУ ФР) ГУ ДФС у Київській області).

Кримінальне провадження № 0000001 було передано за підслідністю до СВ ФР Білоцерківської ОДПІ 18 червня 2015 року. Будь-яких слідчих дій до моменту закриття провадження 21 червня 2016 року апелянтом не провадилось.

Працівники апелянта не мають жодного відношення до завдання позивачам шкоди у вказаний ними період, а тому не можуть нести відповідальність за вказані дії.

Будь-якої оцінки даній обставині судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надано.

Матеріали справи не містять жодного доказу заподіяння шкоди позивачам, як кожному окремо, так і всім разом, саме апелянтом. Також відсутні належні та допустимі докази обґрунтування її грошового виразу.

Задовольняючи позов суд першої інстанції не керування жодними положеннями чинного законодавства, а лише обмежився дослівним цитуванням позовної заяви, без надання наявним в ній доводам критичної оцінки.

Порядок та підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди визначений в Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Всупереч положенням вказаного закону позивачами не було надано суду жодного доказу визнання незаконними дій органів досудового слідства та/або доказів протиправності поведінки співробітників апелянта; доказів заподіяння шкоди працівниками СВ ФР розслідувань Білоцерківської ОДПІ своїми діями та/або рішеннями.

Доводи позивачів ґрунтуються на твердженні щодо протиправності слідчих дій проведених в рамках кримінального провадження № 0000001, чим спричинено їм усім шкоду.

Проте жодного документу на підтвердження факту завдання шкоди, її розрахунку та розміру матеріали справи не містять. Твердження щодо порушення нормального способу життєдіяльності та завдання моральної шкоди, є голослівними, оскільки відомості щодо способу життя позивачів до порушення кримінального провадження матеріали справи не містять, можливості порівняти життєві періоди позивачів, а відтак і підтвердити факт завдання моральної шкоди неможливо.

Після закриття кримінального провадження всі речові докази, які були передані до Білоцерківської ОДПІ та знаходились на зберіганні, були повернуті позивачам про що свідчать їх розписки. Апелянт не може нести відповідальність за майно, яке йому на відповідальне зберігання не передавалось.

Твердження ОСОБА_2 щодо погіршення стану здоров'я внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування є недоведеними та надуманими, оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження його стану здоров'я до порушення кримінального провадження, наявності спадкових хвороб, способу життя та схильності до цукрового діабету. Належних і допустимих доказів завдання шкоди здоров'ю ОСОБА_2 саме працівниками СВ ФР Білоцерківської ОДПІ, матеріали справи не містять.

Окрім того матеріали справи не містять доказів вини через умисел та/або необережність посадових осіб Білоцерківської ОДПІ у заподіянні шкоди, наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою працівників СВ ФР Білоцерківської ОДПІ та заподіяною шкодою.

Ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції не було встановлено наявність обов'язкових елементів, що свідчить про упередженість, суб'єктивізм та поверховість дослідження матеріалів справи.

Визначаючи розмір заподіяної позивачам шкоди виходячи з положень ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» судом першої інстанції було здійснено невірний розрахунок часового проміжку перебування позивачів досудовим слідством та взагалі їх перебування під таковим.

ОСОБА_4 був свідком у справі, а тому положення даного закону на нього не поширюються.

Виходячи з матеріалів справи саме ОСОБА_3 перебував під слідством 48 місяців, ОСОБА_2 45 місяців, а ОСОБА_1 43 місяці.

На підтвердження визначеної позивачами вартості неповернутих речей не було надано жодної інформації щодо їх технічних характеристик та моделі, висновків щодо їх оціночної або ринкової вартості, розрахункових документів на їх придбання, висновків товарознавчої експертизи, тощо. Позивачі самостійно визначили вартість вказаних речей у грошовому еквіваленті.

Розгляд справи судом першої інстанції здійснювався з порушеннями вимог процесуального законодавства. Апелянту не було надіслано копію позовної заяви з додатками до неї, що змусило уповноваженого представника звертатись безпосередньо до суду для ознайомлення з матеріалами справи; копія оскаржуваного рішення так і не була надіслана на адресу апелянта та змусило ознайомлюватись з текстом оскаржуваного в Єдиному реєстрі судових рішень, чим створив для апелянта реальні перешкоди у доступі до правосуддя.

В судовому засіданні представник позивачів проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, присутнього представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані як фізичні особи-підприємці, а саме: ОСОБА_1 з 02 червня 2008 року, ОСОБА_3 з 18 травня 2007 року, а ОСОБА_2 з 01 березня 2010 року.

В жовтні 2011 року посадовими особами Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області, в якій були зареєстровані позивачі як платники податків, було проведено документальну позапланову перевірку достовірності визначення показників декларації з податку на додану вартість за червень, липень 2011 року фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

За результатами перевірки був складений Акт від 01 листопада 2011 року № 10/1701/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової перевірки достовірності визначення показників декларації з податку на додану вартість за червень, липень 2011року - фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01 червня 2011року по 31 липня 2011року».

На підставі даного Акта було прийнято податкове повідомлення - рішення від 16 листопада 2011 року №, згідно з яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 5 088 894,29 грн., з яких 4 491 196,07 грн. - за основним платежем і 5 976 698,22 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

16 червня 2012 року на підставі Акту від 01 листопада 2011 року та податкового повідомлення - рішення від 16 листопада 2011 року постановою слідчого СВ Білоцерківської ОДПІ була порушена кримінальна справа №02-8707.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року за позовом ОСОБА_3 визнано протиправними дії податкового органу та скасовано податкове повідомлення - рішення Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області ДПС від 16 листопада 2011 року №. (Том 1 а.с.36-48)

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року постанова Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року залишена без змін. (Том 1 а.с.49-54)

В квітні - травні 2012 року Рокитнянською міжрайонною ДПІ Київської області ДФС було проведено невиїзну позапланову документальну перевірку з питань достовірності визначення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 показників податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2011 року.

На підставі зазначеної перевірки складено Акт від 04 травня 2012 року №4/1701/НОМЕР_3, на підставі якого податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 21 травня 2012 року № та визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у загальному розмірі 1 250 000,10 грн., з яких 833 333,40 грн. - за основним платежем, 416 666,70 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказане податкове повідомлення - рішення було оскаржено ОСОБА_2

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року податкове повідомлення - рішення Рокитнянської міжрайонної ДПІ Київської області ДПС від 21 травня 2012 року було визнано протиправним та скасовано. (Том 1 а.с.65-74)

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2013 року постанова суду залишена без змін. (Том 1 а.с.75-79)

На підставі оскаржуваного Акту від 04 травня 2012 року та податкового повідомлення - рішення від 21 травня 2012 року постановою прокуратури м. Біла Церква 27 вересня 2012 року була порушена кримінальна справа №52-3251. (Том 1 а.с.80-81)

Листом Міністерства доходів і зборів України від 25 січня 2014 року №483/м/99-99-08-02-01-14 ОСОБА_2 був повідомлений, що за результатами перевірки його скарги було встановлено, що посадові особи Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, будучи правонаступником Рокитнянської МДПІ, не виконали постанову Київського окружного адміністративного суду від 15 січня 2013 року, яка набрала законної сили та зобов'язувала посадових осіб Рокитнянської МДПІ вчинити дії, направлені на скасування податкового повідомлення - рішення від 21 травня 2012 року №.

За фактом невиконання працівниками Білоцерківської ОДПІ та ГУ Міндоходів у Київській області постанови суду матеріали перевірки було направлено до прокуратури Київської області для прийняття рішення згідно з чинним законодавством.

21 листопада 2012 року слідчим управлінням ДПС у Київській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження №0000001, яке базувалось, серед іншого, на матеріалах кримінальних справ №02-8707 та 52-3251.

В рамках зазначеного кримінального провадження у серпні - вересні 2013 року Білоцерківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку з питань правильності визначення, повноти нарахування та своєчасності сплати фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 податку на додану вартість за період з 01 січня 2010 року по 22 липня 2013 року.

За результатами перевірки був складений Акт від 11 вересня 2013 року №789/17-2//131 про порушення ОСОБА_1 податкового законодавства, а саме: формування податкових зобов'язань та податкового кредиту за правочинами з продажу та купівлі товарів (робіт, послуг), які не створили жодних юридичних наслідків, ними обумовлених.

Дане податкове повідомлення - рішення було оскаржено ОСОБА_1

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2014 року було визнано протиправними дії Головного управління Міндоходів у Київській області щодо внесення до інформаційних баз, які використовуються податковою службою, висновків акту перевірки від 11 вересня 2013 року № 789/17-2//131 та зобов'язано вилучити з інформаційних баз зазначений акт. (Том 1 а.с. 82-85)

21 червня 2016 року кримінальне провадження №0000001 від 21 листопада 2012 року було закрито за відсутністю події кримінального правопорушення.

Під час здійснення досудового розслідування відносно позивачів упродовж вересня - листопада 2012 року посадовими особами контролюючих та правоохоронних органів України було здійснено низку слідчих дій, в ході яких у офісах, на складі, промисловому полігоні та оселях ОСОБА_2, його родичів, знайомих, співробітників та клієнтів було вилучено всю документацію, що пов'язана з його господарською діяльністю, особисті речі, не пов'язані зі слідчими діями, а також здійснено ряд допитів та накладено арешти на банківські рахунки.(Том 1 а.с.167-175)

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2014 року (Том 1 а.с.196-199) старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань головного управління Міндоходів у Київській області Середу В.В. було зобов'язано повернути, після отримання копії ухвали, ОСОБА_2, майно зазначене в протоколах обшуків, яке було тимчасово вилучене під час обшуків 11 вересня 2012 року, 08 жовтня 2012 року та 13 листопада 2012 року в помешканні, офісах та автомобілі ОСОБА_2, що не визнане речовими доказами, на вилучення якого не надавався дозвіл в ухвалах слідчих суддів та на яке не накладений арешт.

Ухвала слідчого судді до цього часу не виконана, вилучене у позивачам майно не повернуто, що також підтверджується листом ГУ ДФС у Київській області ДФС України від 15 вересня 2016 року №1004/7/10-02-23-01. (Том 1 а.с.99-105)

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що вилучене під час обшуку майно не було повернуто позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який враховуючи порушення його законних прав та інтересів, не будучи фігурантом в кримінальних провадженнях, має право на їх захист, а тому вимоги по відшкодуванню є обґрунтованими. Доказів, які б спростовували вказану позивачами вартість неповернутого майна відповідачем не надано. Враховуючи тривалий час перебування під слідством, а також окремо встановлення позивачу ОСОБА_2 3 групи інвалідності, вимоги щодо стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі визнано обґрунтованими. Незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку є самостійною підставою для відшкодування шкоди, а тому вимоги позивача ОСОБА_4 щодо відшкодування завданої моральної шкоди також є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення.

Згідно з п.п. 2 та 5 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягають відшкодуванню (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; та моральна шкода.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.5 Закону майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди.

Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю.

З матеріалів справи вбачається, що вході проведених 11 вересня 2012 року, 08 жовтня 2012 року та 13 листопада 2012 року працівниками податкової міліції Державної податкової служби у Житомирській області обшуків було тимчасово вилучене майно, яке речовим доказом не було визнано дозвіл на вилучення якого в ухвалі слідчого судді не надавався та арешт не накладався. (Том 1 а.с.167-175)

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2014 року (Том 1 а.с.196-199) старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань головного управління Міндоходів у Київській області Середу В.В. було зобов'язано повернути, після отримання копії ухвали, ОСОБА_2, майно зазначене в протоколах обшуків, яке було тимчасово вилучене під час обшуків 11 вересня 2012 року, 08 жовтня 2012 року та 13 листопада 2012 року в помешканні, офісах та автомобілі ОСОБА_2, що не визнане речовими доказами, на вилучення якого не надавався дозвіл в ухвалах слідчих суддів та на яке не накладений арешт.

Згідно акту здачі-приймання речових доказів у кримінальному провадженні №0000001 від 21 листопада 2012 року від 30 листопада 2015 року (Том 1 а.с.156) заступником начальника відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області Павловим О.В. було передано слідчому другого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області Стьопіну М.П. наступні речові докази:

- принтер білого кольору марки «Samsung» ML-2165 з дротом живлення чорного кольору (3903-000452);

- книжка записник світло-коричневого кольору;

- пакет синього кольору скріплений печаткою КНДІСЕ до висновку №2217/13-35 згідно якого в даному пакеті перебуває та досліджувалось: монітор LG модель E1941ST серійний номер 106TPGS10351; клавіатура A4TECH модель КВ-720 без серійного номера; мишка A4TECH, модель OP-620D без серійного номера;

- пакет білого кольору скріплений печаткою КНДІСЕ до висновку №10949/12-33 згідно якого в даному пакеті перебуває та досліджувалось: печатка ТОВ «Клаик-М», печатка ФОП ОСОБА_1;

- пакет червоного кольору скріплений печаткою КНДІСЕ до висновку №2109/13-33 згідно якого в даному пакеті перебуває та досліджувалось: печатки (сім штук);

- пакет чорного кольору скріплений печаткою КНДІСЕ до висновку №2217/13-35 згідно якого в даному пакеті перебуває та досліджувалось: принтер марки «Samsung» SCX-3205 серійний номер Z5IGBFEB402990J;

- пакет чорного кольору скріплений печаткою КНДІСЕ до висновку №2217/13-35 згідно якого в даному пакеті перебуває та досліджувалось: системний блок «Frisby» без серійного номера;

- пакет чорного кольору скріплений печаткою КНДІСЕ до висновку №2217/13-35 згідно якого в даному пакеті перебуває та досліджувалось: системний блок «Diawest» без серійного номера;

- пакет темно-сірого кольору скріплений печаткою НИЭКЦ при ГУМВС України у Донецькій області до висновку №359 від 18 жовтня 2010 року в якому зовні схоже на системний блок білого кольору;

- пакет блакитного кольору скріплений печаткою НИЭКЦ при ГУМВС України у Донецькій області до висновку №358 від 18 жовтня 2010 року в якому зовні схоже на системний блок темного кольору при переміщенні якого чутно гуркіт невстановлених предметів в ньому;

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій розписок ОСОБА_1 від 21 вересня 2016 року, ОСОБА_12 від 21 вересня 2016 року та ОСОБА_2 від 06 вересня 2016 року (Том 1 а.с.101-105, 157-159), останнім було повернуто наступне майно:

- договір дарування житлового будинку ААР №342981;

- книжка записник світло-коричневого кольору;

- монітор LG модель E1941ST серійний номер 106TPGS10351;

- клавіатура A4TECH модель КВ-720 без серійного номера;

- мишка A4TECH, модель OP-620D без серійного номера;

- печатка ТОВ «Клаик-М», печатка ФОП ОСОБА_1;

- печатки ТОВ «Клаик-М» сім штук, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_13;

- принтер марки «Samsung» SCX-3205 серійний номер Z5IGBFEB402990J;

- системний блок «Frisby» без серійного номера;

- системний блок «Diawest» без серійного номера;

- системний блок білого кольору комп'ютер «Vintuoso»;

- системний блок темного кольору «Solition»;

- трудова книжка НОМЕР_4 на 42 арк.;

Решта майна станом на момент розгляду справи так і не була повернута, а ухвала слідчого суддів залишається невиконаною.

Доводи апелянта щодо відсутності належного розрахунку розміру завданої позивачам матеріальної шкоди, колегією суддів вважаються не обґрунтованими. Визначення вартості вилученого майна виходячи з цінової політики, існуючої на момент звернення з позовом до суду, цілком відповідає положенням чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарг про те, що позивачем не надано жодних судових рішень, якими встановлено незаконність дій органу досудового розслідування, є необґрунтованими, оскільки у випадках, зазначених у ч. 1 ст. 1 Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Посилання апелянта на статус позивача ОСОБА_4 як свідка в кримінальному провадженні та відсутність законних підстав для задоволення його вимог, колегією суддів до уваги не приймаються.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо існування в даному випадку самостійної підстави для відшкодування шкоди, виходячи з положень ч.1 ст.1 Закону та ч.1 ст.186 КПК України (в редакції 1960 року), а саме незаконне проведення обшук в ході кримінального провадження та вилучення предметів, які не належать обвинуваченому або підозрюваному та які не мають значення для справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

На підставі положень Закону позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред'явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Стягнувши на користь позивачів кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував наведені вище норми законодавства та виходив із засад виваженості, законності та справедливості.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що розмір відшкодування моральної шкоди є значно завищеним, є необґрунтованими.

Твердження апелянта щодо відсутності в матеріалах справи доказів заподіяння позивачам шкоди та її грошового виразу, а також відсутність в оскаржуваному рішенні належного обґрунтування висновків суду першої інстанції окрім цитування позовної заяви, колегією суддів до уваги не приймаються та спростовуються наявними матеріалами справи, а також текстом судового рішення. Судом першої інстанції під час вивчення наданих сторонами доказів було встановлено порушення законних прав та інтересів позивачів, багаторазові спроби повернення належного їм майна та постійно існуючої необхідності захисту своїх інтересів, а також існуючі численні порушення з боку органів досудового розслідування, в тому числі і по невиконанню ухвали слідчого судді, надана їм належна оцінка та обґрунтовано задоволено позов.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку доведеності позивачами своїх вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в не спростовують.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 20 березня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль