Справа № 640/7020/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Бородіної Н.М.,
за участю секретаря Кострової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 (паспорт серія ВТ №014005, виданий 12.06.2013року Центрально-міським РВ у м. Горлівці, м. Харків вул. Тракторобудівників б. 130 кв.22), заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові ( м. Харків вул. Валентинівська б.31) про встановлення факту смерті,-
Заявник, ОСОБА_1, звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті своєї бабусі, ОСОБА_2, яка померла 06.12.2018року на тимчасово окупованої території в м. Горлівка Донецької області.
В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що її бабуся ОСОБА_2 померла 06.12.2018року у м. Горлівка Донецької області, що є тимчасово окупованою територією України, визначеною ВРУ. Заявник звернулася до відділу реєстрації актів цивільного стану по Індрустріальному та Немишлянському районах у м. Харків із заявою про видачу свідоцтва про смерть бабусі, однак їй було відмовлено оскільки предявлені заявником документи для реєстрації смерті видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та не відповідають вимогам ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Заявник зазначає, що встановлення факту смерті бабусі їй необхідно для вступу у спадщину.
Заявник в судове засідання не з»явився, надала заяву, в якій просить справу слухати без їїучасті, заяву підтримує.
Заінтересована особа, в судове засідання не з»явились, повідомлялась судом належним чином.
Суд, дослідивши надані докази приходить до наступного.
Згідно Постанови ВРУ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
За ст. 1 ЗУ «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» передбачено, що згідно з цим Законом тимчасово, з дня набрання ним чинності з урахуванням положень Закону України "Про створення необхідних умов для мирного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей" на строк до 31 грудня 2019 року включно, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України.
За правилами ч. 1 ст. 81, ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п. п. 8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.
Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення звязків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.
Так, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наступними документами: копією паспорта заявника ОСОБА_1; копією свідоцтва про народження заявника ОСОБА_1, в якому у графі «мати» записано ОСОБА_3; копією свідоцтва про шлюб матері заявника ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище «Серебріна»); копією свідоцтва про народження матері заявника, в якій у графі «мати» записано ОСОБА_2.
На підтвердження факту смерті своєї бабусі ОСОБА_2 заявником надано наступні документи: копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2, згідно якого остання померла 06.12.2018року; лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2, де зазначено дату смерті останньої 06.12.2018року; довідку про причину смерті, де зазначено дату смерті ОСОБА_2 06.12.2018року; акт прийому-передачі ритуальних послуг щодо поховання, де замовником послуг зазначено ОСОБА_3; договір-замовлення на організацію поховання ОСОБА_2, де замовником зазначено ОСОБА_3
Згідно ст.9 Закону України«Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.
Так, при оцінці наданих заявником документів як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Також суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Таким чином, на підставі викладеного, з метою захисту законних прав та інтересів громадянина України, суд вважає за можливе встановити факт смерті ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), яка померла 06 грудня 2018року у м. Горлівка.
Керуючись ст.ст. 80,81,293,315,317 ЦПК України, суд,-
Заяву ОСОБА_1 (паспорт серія ВТ №014005, виданий 12.06.2013року Центрально-міським РВ у м. Горлівці, м. Харків вул. Тракторобудівників б. 130 кв.22), заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові ( м. Харків вул. Валентинівська б.31) про встановлення факту смерті - задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), яка померла 06 грудня 2018року у м. Горлівка.
Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Бородіна Н.М.