Запорізький Апеляційний суд
Пр. № 22-ц/807/655/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Ларін Олег Серафимович про визнання заповіту недійсним

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Ларіним О.С. 23 листопада 2010 року № 2500, стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його батько - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1. 23 листопада 2010 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Ларіним О.С., згідно з яким все своє майно заповів ОСОБА_4 Вказує, що за життя його батьки домовились між собою, що вищевказаний будинок вони залишать після смерті йому, а його сестрі ОСОБА_4 - квартиру АДРЕСА_2 Зазначав, що, крім сумнівів щодо належності його батькові рукописного напису в заповіті, є підстави вважати, що батько не усвідомлював значення своїх дій при складанні заповіту на користь відповідача. Так на час складання заповіту його батько мав ряд вікових та хронічних хвороб. Окрім того, в останні роки життя у батька розвивався віковий склероз і почастішали випадки загальмованості та періодичне дезорієнтування у часі, він став погано розмовляти та не впізнавати людей. Таким чином, батько не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на день посвідчення заповіту, а тому всі ці обставини є підставою для визнання заповіту недійсним.

Ухвалою суду першої інстанції від 18 грудня 2014 року (суддя Пустовіт З.П. т.с. 1 а.с. 29) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача відкрито.

Ухвалою суду першої інстанції від 28 квітня 2015 року (суддя Пустовіт З.П. т.с. 1 а.с. 127-128) у цій справі призначалась судово-психіатрична (посмертна) експертиза, провадження у справі зупинялось на час проведення експертизи.

За висновком експертів КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР № 352 від 03.06.2015 року якої (т.с. 1 а.с. 137-147) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період складання заповіту 23.11.2010 року, виявляв ознаки поєднаної соматичної патології у вигляді ішемічної хвороби серця, стабільної стенокардії, коронаросклероза, кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби, судинного захворювання головного мозку, церебросклероза, хронічного порушення мозкового кровообігу, цукрового діабету; винести остаточне рішення на період складання заповіту 23.11.2010 року не представляється можливим через відсутність динамічного спостереження за місцем проживання і опису психічного стану під експертного.

Ухвалою суду першої інстанції від 10 вересня 2015 року (суддя Пустовіт З.П. (т.с. 1 а.с. 149) провадження у цій справі відновлено.

Ухвалою суду першої інстанції від 09 листопада 2015 року (суддя Пустовіт З.П. т.с. 1 а.с. 167) у цій справі призначалась додаткова судово-психіатрична (посмертна) експертиза, провадження у справі зупинялось на час проведення експертизи.

21.10.2016 року у порядку автоматизованого розподілу цієї справи суддею Крамаренко А.І. було замінено суддю Пустовіт З.П. у зв'язку із звільненням останньої у відставку (т.с. 1 а.с. 178-180).

За висновком експертів Український науково-дослідний інститут соціальної і судової психіатрії та наркології (м. Київ) № 34 від 19.12.2017 року (т.с. 21 а.с. 217-228) ОСОБА_6 на момент складання заповіту 23 листопада 2010 року виявляв ознаки органічних психічних розладів судинного ґенезу (внаслідок церебросклерозу, дисциркуляцторної енцефалопатії з хронічною недостатністю мозкового кровообігу) з когнітивними порушеннями, що не досягли ступеню деменції, тому не впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 23.11.2010 року, а тому він міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 23.11.2010 року.

Ухвалою суду першої інстанції від 08 червня 2018 року (суддя Крамаренко А.І., т.с 1 а.с. 229) провадження у цій справі поновлено.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2018 року (т.с. 2 а.с. 13-15) у задоволенні позову ОСОБА_2 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 22-26) просив рішення суду першої скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 2 а.с. 31).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 32), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 34).

Відповідач ОСОБА_4 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (т.с. 2 а.с. 45-51).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 65) розгляд цієї справи було призначено в режимі відоконференції в порядку задоволення клопотання позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3

У судове засідання 16 січня 2019 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 38, 40) відповідач ОСОБА_4 та третя особа приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Ларін О.С. не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідач ОСОБА_4 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила.

Третя особа приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Ларін О.С. подав апеляційному суду заяву (т.с. 2 а.с. 63-64), в якій просив розглядати дану справу за його відсутністю.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_4 та третьої особи приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Ларіна О.С. і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив заяву третьої особи задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю позивача ОСОБА_2 та представника останнього - адвоката ОСОБА_3 (т.с. 2 а.с. 25-26) в режимі відокоенференції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та представника останнього - адвоката ОСОБА_3 в режимі відокоенференції, які будь-яких клопотань, у тому числі про призначення судової почеркознавчої експертизи, у цій справі не мали, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3ТОВ не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, саме його нормами правильно керувався суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуємого рішення у цій справі в силу вимог п. 9 Перехідних положень цього Кодексу, саме нормами останнього також керується апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, та виходив із відсутності підстав для задоволення позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що 23 листопада 2010 ОСОБА_6 заповів усе своє майно ОСОБА_4 Його заповіт посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Ларіним О.С. за р. № 2500 (т.с. 1 а.с. 10-11).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (т.с. 1 а.с. 8).

Підставою позову про визнання заповіту, складеного ОСОБА_6 23 листопада 2010 року, недійсним ОСОБА_2 зазначив те, що спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок ряду хвороб.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно із ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновком судово-психіатричної експертизи № 353 від 03.06.2015 року (т.с. 1 а.с. 137-147) встановлено, що ОСОБА_6 станом на 23 листопада 2010 року виявляв ознаки поєднаної соматичної патології у вигляді ішемічної хвороби серця, стабільної стенокардії, коронаросклерозу, кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби, судинного захворювання головного мозку, церебросклероза, хронічного порушення мозкового кровообігу, цукрового діабету. Винести остаточне експертне рішення на період складання заповіту 23 листопада 2010 року не представляється можливим через відсутність динамічного спостереження за місцем проживання і опису психічного стану під експертного.

Відповідно до висновку додаткової судово-психіатричної експертизи №34 від 19.12.2017 року (т.с. 21 а.с. 217-228), ОСОБА_6 на момент складання заповіту 23 листопада 2010 року виявляв ознаки органічних психічних розладів судинного ґенезу (внаслідок церебросклерозу, дисциркулярної енцефалопатії з хронічною недостатністю мозкового кровообігу) з когнітивними порушеннями, що не досягли ступеню деменції, тому він міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 23.11.2010 року. Станом на 23 листопада 2010 року ОСОБА_6 виявляв ознаки органічних психічних розладів судинного ґенезу (внаслідок церебросклерозу, дисциркулярної енцефалопатії з хронічною недостатністю мозкового кровообігу) з когнітивними порушеннями, що не досягли ступеню деменції, тому не впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 23.11.2010 року.

Згідно із вищенаведеними роз'ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

З огляду на викладене та враховуючи, що повторною судово-психіатричною експертизою зроблено категоричний висновок щодо психічно стану ОСОБА_6 на час складання заповіту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову позивача у цій справі.

Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в його позові, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи, реалізації прав сторін у цій справі, зокрема судом першої інстанції заслуховувались пояснення всіх учасників цієї справи, за клопотанням позивача та представника останнього у цій справі ухвалою витребувались докази (т.с. 1 а.с. 81- 86): у тому числі у в Управління ПФУ в м. Бердянську оригінала реєстраційної справи ФОП ОСОБА_6 (т.с. 1 а.с. 94), у Реєстраційної служби Бердянського МРУЮ Запорізької області реєстраційну справу ФОП ОСОБА_6 (т.с. 1 а.с. 106-107188200), у нотаріуса оригінал заповіту (т.с. 1 а.с. 101), у ДП «Укрпошта» відомості на виплату пенсії ОСОБА_6 (т.с, 1 а.с. 102), у КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об'єднання» медичну картку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, історію хвороби (медичну карту стаціонарного хворого № 13436/1450/403 ОСОБА_6 (т.с. 1 а.с. 104) та інш., призначалась судова психіатрична (посмертна) експертиза (т.с. 1 а.с. 127-128) та додаткова судова психіатрична (посмертна) експертиза (т.с. 1 а.с. 167), допитувались свідків сторін: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 (т.с. 1 а.с. 72-75, 110-116), досліджувались висновки експертиз та інші докази сторін, зокрема письмові (лікарське свідоцтво про смерть т.с. 1 а.с.9, заповіт т.с. 1 а.с. 10, довідка Бердянської міської лікарні т.с. 1 а.с. 12, витяг з державного реєстру актів цивільного стану відносно ОСОБА_6 т.с. 1 а.с. 198-199, інформація КУ «Бердянський психоневрологічний диспансер» відносно ОСОБА_6 т.с. 1 а.с. 201, та інш.), наявні у матеріалів цієї справи та матеріали цієї справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_2, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Оскільки, відповідач ОСОБА_4 у суді першої інстанції позов позивача ОСОБА_2 у цій справі не визнала, у тому числі в частині наявності будь-яких усних домовленостей за життя батьків щодо поділу спадщини між їх спадкоємцями після їх смерті.

Додаткові доводи позивача про неналежність підпису спадкодавцеві ОСОБА_6 на заповіті останнього користь ОСОБА_4, посвідченому приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Ларіним О.С. 23 листопада 2010 року № 2500 (т.с. 1 а.с. 10), ґрунтуються на припущеннях, що суперечить ст. 81 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, та спростовуються матеріалами нотаріуса (т.с. 1 а.с. 11 тощо) та поясненнями нотаріуса, наданими у суді першої інстанції у цій справі.

Почеркознавча експертиза у цій справі судом першої інстанції не призначалась та не проводилась. При цьому, позивач та його представник у суді апеляційної інстанції при апеляційному перегляді цієї справи в апеляційній скарзі чи окремо клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявляли та останнє не було предметом апеляційного розгляду.

Воля спадкодавця на складання вищезазначеного заповіту була. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Позивач та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Позивач, його представник чи буд-які свідки зі сторони позивача у цій справі не є фахівцями у галузі письма чи медицини.

Належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні.

Тому, доводи апеляційної скарги позивача в особі його представника у цій справі, які містять твердження про те, що вищезазначені діагнози померлого спадкодавця ОСОБА_6 свідчать про те, що останній не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 23.11.2010 року, спростовуються висновком експертів Український науково-дослідний інститут соціальної і судової психіатрії та наркології (м. Київ) № 34 від 19.12.2017 року (т.с. 21 а.с. 217-228), а тому не приймаються апеляційним судом до уваги у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у цій справі відсутні, і зокрема позивачем апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Зупинення судом першої інстанції провадження у справі на час проведення експертиз у цій справі зупиняє перебіг процесуального строку розгляду цієї справи судом першої інстанції.

Відсутність розгорнутої мотивації судом першої інстанції відмови у прийнятті до уваги доказів позивача у цій справі не призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування останнього у цій справі апеляційним судом за результатами розгляду апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що суд першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 145, 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374-375, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 17.01.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.