Справа № 462/5448/18 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/2696/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 05 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 15 000 грн. моральної шкоди.

Позов обґрунтовував тим, що слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 ведеться досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003135 від 29 липня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, де він є потерпілим. Уже понад 1 рік триває повна бездіяльність у даному кримінальному провадженні слідчим СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 22 січня 2018 року постановою заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 скасовано постанову слідчого Федьковича Ю.В. від 16 листопада 2017 року про закриття вищезазначеного кримінального провадження. 30 березня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/227/18 винесено ухвалу, якою скасовано постанову слідчого Федьковича Ю.В. від 31 березня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 02 лютого 2018 року про визнання потерпілим. Однак зазначена ухвала слідчим Федьковичем Ю. В. була проігнорована, порушення прав позивача продовжилося. 23 квітня 2018 року Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/278/18 винесено ухвалу, якою зобовязано слідчого Федьковича Ю. В. розглянути у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_2 від 30 січня 2018 року в частині долучення до матеріалів провадження його заяви про злочин від 26 червня 2017 року, та за результатами розгляду заяви прийняти вмотивоване рішення відповідно до ст. 220 КПК України. Зазначає, що станом на сьогодні слідчим Федьковичем Ю.В. не вирішено питання його статусу як потерпілого в кримінальному провадженні, не проводиться жодних слідчих дій.

Таким чином, повна бездіяльність, протиправність дій слідчого Федьковича Ю.В. у кримінальному провадженні № 0003135 від 29 липня 2017 року доведена та встановлена судом, що не потребує додаткового доказування. Вказаними діями слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 йому було завдано значної моральної шкоди, яку він оцінює у 15000 грн. та яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну, через повну бездіяльність слідчого, його умисел на закриття кримінального провадження за ніби то відсутністю ознак кримінального правопорушення, що негативно вплинуло на звичний ритм його життя. На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 05 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що протиправність дій слідчого Федьковича Ю.В. у кримінальному провадженні № 0003135 від 29 липня 2017 року доведена та встановлена судом, що не потребує додаткового доказування. Вказує, що незаконними діями слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 йому було завдано значної моральної шкоди, що полягала у нервовому стресі, переживаннях, порушення режиму сну. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Згідно розяснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Встановлено, що 22 січня 2018 року постановою заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 2 скасовано постанову слідчого Федьковича Ю.В. від 16 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження № 0003135 від 29 липня 2017 року.

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 30 березня 2018 року у справі № 462/277/18 скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0003135 задоволено в повному обсязі та скасовано постанову слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 від 31 березня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 02 лютого 2018 року про визнання потерпілим.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 квітня 2018 року у справі № 462/277/18 скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3, якою він просив зобовязати останнього визнати себе потерпілим, було задоволено частково. Відповідно до ухвали, суд зобовязав слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 розглянути у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_2 від 30 січня 2018 року в частині долучення до матеріалів провадження його заяви про злочин від 26 червня 2017 року, та за результатами розгляду заяви прийняти вмотивоване рішення відповідно до вимог ст. 220 КПК України.

Районний суд, розглядаючи дану справу, дійшов до вірного висновку, що скасування процесуального рішення слідчого або органу прокуратури не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, а свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого.

Вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими.

Крім того, позивачем не подано суду жодного доказу на підтвердження приниження його честі, гідності чи ділової репутації, моральних переживань діями слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 чи працівниками ГУ НП у Львівській області

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 10.01.2019р.

Головуючий

Судді