Справа № 219/106/19
Провадження №2/219/960/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.01.2019року м. Бахмут

Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Погрібна Н.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на в'їзд на тимчасово непідконтрольну територію(зону проведення АТО) на виїзд із неї, перетин кордону неповнолітньою без супроводу батька,-

встановила:

29.12.2018 року(відповідно до штемпелю на конверті) до Артемівського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на в'їзд на тимчасово непідконтрольну територію(зону проведення АТО) на виїзд із неї, перетин кордону неповнолітньою без супроводу батька.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить надати дозвіл малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки міста Єнакієве Донецької області, на тимчасові виїзди на тимчасово непідконтрольну владою територію України та на виїзди з тимчасово непідконтрольної владою територію України; та на виїзди за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя з метою відпочинку з обов'язковим поверненням на територію України у супроводі матері, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2, до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі Правила №57). Пунктом 3 Правил №57 встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Відповідно до п. 1 п.4 вказаних Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням в ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 3 Конвенції Об'єднаних націй Про права дитини (ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, при розгляді судами такої категорії справ, суд має визначити відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, визначити надання одноразового дозволу на виїзд неповнолітнього за кордон без згоди та супроводу одного із батьків з визначенням його початку і закінчення, а не на неодноразові виїзди без визначення країни та проміжку часу, дослідити докази необхідності виїзду дитини за кордон та обґрунтування терміну виїзду. (Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.07.2010 року).

Відповідно до п.5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», затвердженого Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей» № 222 ог від 14.04.2017, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Отже, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном, з конкретно визначеною країною та містом.

Позивач фактично просить дозволити виїзд малолітньої дитини без згоди і супроводу батька, без вказання строку.

З системного аналізу зазначеним норм можна дійти висновку, що встановлено можливість ухвалення судом рішення на разові виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, з встановлення конкретного проміжку часу перебування дітей за кордоном та те, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини. Надання такого дозволу на тривалий час, на рік або декілька років може призвести фактичного позбавлення батька дитини можливості брати участь у вихованні малолітніх дітей та можливості спілкування з ними.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції, суть якої полягає у тому, що один із батьків не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного місця проживання.

За таких обставин позовні вимоги підлягають уточненню, оскільки позивачем не зазначено початкова та кінцева дата виїзду/ в'їзду з території, що тимчасово не підконтрольна Україні, через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, не зазначено до якого саме населеного пункту неконтрольованої території України необхідно вивезти дітей, а також не зазначено мети виїзду, яка має бути підтверджена відповідними доказами.

Слід зауважити, що позивачем в позовній заяві не зазначено доказів, що підтверджують ту обставину, що відповідач в добровільному порядку не надає дозволу на виїзд дітей за кордон.

Крім того, позивач не підтвердила відповідність усіх копій письмових доказів, що були надані суду разом з позовом, оригіналу, які знаходяться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення, не зазначено підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; не додано доказів, що підтверджують вказані обставини, чим не дотрималася вимог ч.5 ст.95 ЦПК України.

За таких обставин позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали судді.

Керуючись статтями 175, 177, 185, 260 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалила:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на в'їзд на тимчасово непідконтрольну територію(зону проведення АТО) на виїзд із неї, перетин кордону неповнолітньою без супроводу батька - залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків тривалістю десять днів зі дня отримання копії ухвали шляхом:

Копію ухвали направити позивачу для відома та надати йому строк для усунення недоліків терміном десяти днів з дня отримання ним копії ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, позовна заява буде вважатися не поданою та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.М. Погрібна