Справа № 155/2034/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г.М.
Провадження № 22-ц/802/6/19 Категорія: 26 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання - Галицька І.П.,

з участю представника позивача - Кузіна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача - Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 27 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 13 червня 2008 року між банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). За умовами вищевказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 4804,34 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - 13 червня 2011 року.

Позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 10.09.2014 утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 11121,83 грн., з яких 10116,03 грн. - заборгованість по пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 505, 80 грн. - штраф (процентна складова).

У грудні 2017 року позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 05.12.2017 року у розмірі 5323,09 грн., з яких 4593,42 грн. - заборгованість по пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 229,67 грн. - штраф (процентна складова), а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 27 серпня 2018 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що згідно з п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) позовна давність встановлюється у 5 років. Строк дії кредитного договору - до 13.06.2011 року, а з позовом банк звернувся 27.09.2014 року, тобто у межах збільшеної за домовленістю сторін позовної давності. Такі умови є складовою кредитного договору, з якими позичальник ознайомився та погодився.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Будучи належним чином повідомлений про день та годину розгляду справи, відповідач у судове засідання не з'явився і його неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Судом встановлено, що 13 червня 2008 року відповідач ОСОБА_2 підписав заяву, якою підтвердив, що зазначена заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), Тарифами складає кредитно-заставний договір, з якими він ознайомлений і згідний, що засвідчив своїм підписом (а.с.5).

Кредит надано на строк 36 місяців - з 13.06.2008 по 13.06.2011.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 28.02.2011, тобто ще до закінчення строку дії кредитного договору у відповідача перед банком відсутня заборгованість по тілу кредиту.

Банк звернувся про стягнення заборгованості, яка складається із пені та штрафів, які залишилися несплаченими на дату закінчення строку дії кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України)

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю у п'ять років, не містять підпису відповідача. При цьому, позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, у заяві позичальника від 13.06.2008 р. домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року справа № 6-16ц.

Наявні у матеріалах справи Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») не містять підпису відповідача, а тому згідно з вищезазначеною правовою позицією Верховного Суду України, банк пропустив передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності звернення до суду з позовом, про застосування якого просив відповідач у справі.

Відповідно до вимог ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Встановивши, що позивачем пропущена позовна давність, про застосування якої заявив відповідач у заяві про перегляд заочного рішення від 18.08.2017 (а.с.44-45) та у заяві від 04.12.2017 (а.с.79), суд першої інстанції, повно і об'єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Посилання представника позивача на те, що відповідачем погашалася заборгованість по пені - відхиляються апеляційним судом, оскільки із наданої апеляційному суду виписки по рахунку вбачається, що 28.10.2014 та у вересні-листопаді 2017 року відбувалася оплата пені по кредитному договору, але така оплата проводилася після 3 років з дня закінчення строку дії договору та заявлення відповідачем про строки позовної давності у поданій суду заяві від 18.08.2017.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача - Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Горохівського районного суду Волинської області від 27 серпня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді