Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить відшкодувати збитки та стягнути з відповідачки ОСОБА_2 5 970,35грн. за послуги з теплопостачання, утримання будинку, вивозу твердих побутових відходів.

В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідачка є співвласником 2/9 частки квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, згідно рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2018 року в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_3, який помер 12 листопада 2016 р. Відповідачка зареєстрована в вище вказаній квартирі та на неї нараховуються платежі щодо послуг з теплопостачання, утримання будинку, вивозу твердих побутових відходів.

Позивач, з листопада 2015 року по листопад 2016 року, коли в спірній квартирі було зареєстровано 5 осіб, сплатив за житлово-комунальні послуги на загальну суму 3849,75 грн. З листопада 2016 року по серпень 2018 року, коли було зареєстровано 4 осіб, позивачем сплачено за теплопостачання, обслуговування житлового будинку і вивіз ТВП на суму 19973,01 грн.

Вартість комунальних послуг, які повинні були сплатити відповідач ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_3 за період з листопада 2015 року по листопад 2016 року, склала 1539,90 грн., що дорівнює 2/5 частини від загальної суми платежів за житлово-комунальні послуги.

Вартість комунальних послуг, які повинна була сплатити відповідач ОСОБА_2 з листопада 2016 року по серпень 2018 року, склала 4430,45 грн., що дорівнює 2/9 частинам від загальної суми платежів за житлово-комунальні послуги.

Посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від сплати за вище вказані комунальні послуги, тому позивач самостійно сплачує нараховані платежі, а отже, ці витрати підлягають відшкодуванню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача, пропорційно від нарахованих сум.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено без виклику сторін.

Відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, за змістом якого зазначила, що 12.11.2016 року помер ОСОБА_3, після якого вона успадкувала 2/9 часток квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. На протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини позивач з вимогою про стягнення боргу до спадкоємців не звертався. Відповідач до 12.11.2016 року, хоча і була зареєстрована у квартирі, проте власником не була, тому приймати участь у витратах по утриманню чужої власності не зобов*язана. А покійний ОСОБА_3 хоча і був власником частки квартири, проте у ній не жив, а тому вимоги заявлені позивачем є безпідставними.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач зазначила, що з наданих позивачем квитанцій неможливо визначити розмір нарахованих сум, оскільки з них неможливо встановити які саме суми було нараховано за послуги теплопостачання, обслуговування житлового будинку та вивіз ТВП. Крім того, вони охоплюють період який не увійшов до предмету позову, а саме лютий-вересень 2015 року.

Відповідач просила відмовити в задоволенні позову, та стягнути з позивача витрати на правову допомогу.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, з 17.03.2011 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2018 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 2/9 частини квартири, в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_3, померлого 12 листопада 2016 року (а.с. 8-11).

Оплату за надані комунальні послуги здійснюються позивачем за особовим рахунком 106052988, відкритим на ОСОБА_4, згідно копій квитанцій про оплату комунальних послуг (а.с. 14-19).

Згідно з ст.47 Конституції України, ч.3 ст.9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Крім того, відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

До житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом під час розгляду справи встановлено, що позивач, з листопада 2015 року по листопад 2016 року, коли в спірній квартирі було зареєстровано 5 осіб, сплатив за житлово-комунальні послуги на загальну суму 3849,75 грн., з листопада 2016 року по серпень 2018 року, коли було зареєстровано 4 осіб, позивачем сплачено за теплопостачання, обслуговування житлового будинку і вивіз ТВП на суму 19973,01 грн.

Вартість комунальних послуг, за період з листопада 2015 року по листопад 2016 року на одну особу склала 769,95 грн., що дорівнює 1/5 частини від загальної суми платежів за житлово-комунальні послуги.

Вартість комунальних послуг, що дорівнює 2/9 частинам від загальної суми платежів за житлово-комунальні з листопада 2016 року по серпень 2018 року, складає 4430,45 грн.

Відповідачем, в свою чергу, доказів про оплату житлово-комунальних послуг, не надано.

Позивачем розрахована сума до стягнення з урахуванням 1/5 частини від загальної суми платежів за житлово-комунальні послуги, що була нарахована на померлого ОСОБА_3

Проте, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач до нотаріальної контори в порядку ст. 1281 ЦК України з вимогами кредитора спадкодавця до спадкоємців не звертався, а тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків, сплачених за житлово-комунальні послуги, які були нараховані за період з листопада 2015 року по листопад 2016 року на померлого ОСОБА_3, задоволенню не підлягають.

Вирішуючи доводи відповідача про те, що з листопада 2015 року по листопад 2016 року вона не повинна була сплачувати за житлово-комунальні послуги, суд виходить з наступного.

Як вбачається з відповіді Департаменту реєстраційних послуг відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 17.03.2011 року, та з часу відкриття спадщини є співвласницею вказаної квартири, тобто з 12.11.2016 року.

Відповідач від наданих послуг у житлове приміщення у встановленому законом порядку не відмовлялася, з заявою про її відсутність у квартирі до житлово-комунальних підприємств не зверталася, офіційний документ, що підтверджує її відсутність у житловому приміщенні, не надала, однак послуги за теплопостачання, обслуговування будинку та прибудинкової теріторії, вивіз ТВП, не оплачувала.

Крім того,ст.322 ЦК України,ст.162 ЖК України зобовязує власника утримувати майно,що йому належить,та оплачувати комунальні послуги,якщо інше не встановлено договором або законом. А за змістом ст. 64 ЖК, відповідач, яка зареєстрована як член сім*ї власника, не позбавлена обов*язку приймати участь в утриманні житлового приміщення, в тому числі оплачувати за житлово-комунальні послуги.

За змістом ст.525,526,629 ЦК України зобов*язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору.

З наведеного суд встановив, що відповідач не позбавлена обов*язку утримувати майно, в тому, числі оплачувати житлово-комунальні послуги, а тому позивач обґрунтовано звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач також зазначала, що з наданих позивачем квитанцій неможливо визначити розмір нарахованих сум, оскільки з них неможливо встановити, які саме суми було нараховано за послуги теплопостачання, обслуговування житлового будинку та вивіз ТВП. Крім того, вони охоплюють період, який не увійшов до предмету позову, а саме лютий-вересень 2015 року.

Проте з такими доводами відповідача погодитись не можна, оскільки з наданих квитанцій видно, за які саме вони послуги сплачені. А період, який не увійшов до предмету позову, а саме лютий-вересень 2015 року, взагалі позивачем не заявлений, квитанції надані з листопада 2015 року.

Відповідно до ст.12,13 ЦПК України,до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз*яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду».

На час розгляду справи надані позивачем докази та розрахунки не спростовані відповідачем, яка в свою чергу, не надала доказів щодо повної або часткової оплати.

Аналізуючи наведене, суд встановив передбачені законом підстави для стягнення з відповідача на користь відповідача суму збитків за комунальні послуги в розмірі 5200,40 коп.

Відповідно до ст.141 ЦПК України,з відповідача на користь позивача з підлягають стягненню витрати на оплату судового збору, пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 613,18 гр.,що підтверджено квитанцією.

Натомість, заявлені відповідачем вимоги про відшкодування з позивача витрат на правову допомогу, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,12,13,16,81,322,358 ЦК, 9,179,64,162 ЖК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1,зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,ІПН НОМЕР_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, суму збитків в розмірі 5200,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1,зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,ІПН НОМЕР_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий збір в сумі 613,18 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А. Галущенко