ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4563/18

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/111/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Бобрової І.О.,

суддів - Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство Іллічівське»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство Іллічівське» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась з позовом, в якому після уточнення позовних вимог (а.с.99) просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ПрАТ СК «Грандвіс» 5236,45 грн матеріальної шкоди та 10 000 грн моральної шкоди, 6000 грн витрат на правову допомогу та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що 27.07.2017 з вини відповідача ОСОБА_3, який керував автомобілем DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1, сталась ДТП, в результаті якої вона як пішохід отримала тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров'я. На лікування позивач витратила 1828,45 грн, вартість зіпсований речей становить 3408 грн. Внаслідок ДТП позивачу завдано і моральної шкоди, розмір якої ОСОБА_2 визначила 10 000 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 вересня 2018 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучено ПрАТ СК «Грандвіс».

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 вересня 2018 року ПрАТ СК «Грандвіс» замінено на належного відповідача ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське».

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 жовтня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5000 грн у відшкодування моральної шкоди, 3000 грн витрат на правову допомогу, а всього 8000 грн. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 704,8 грн судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, вважаючи, що рішення винесено з суттєвими порушеннями норм матеріального та процесуального права, а судом здійснено неналежну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам. Скаржник наполягає на тому, що позивач самостійно обрала спосіб відшкодування завданої матеріальної шкоди за рахунок страхової компанії, яка залучена до участі в справі за клопотанням саме позивача, проте судом це проігноровано, чим порушено права як позивача, так і відповідача. На думку скаржника, суд в рішення належним чином не обґрунтував свою позицію щодо визначення суми моральної шкоди, стягнутої на користь позивача. Вважає, що наслідки ДТП значно не вплинули на звичний порядок життя позивача, а сума відшкодування в 5000 грн є неправомірно завищеною. Не погоджується відповідач також із сумою витрат на правову допомогу, стягнутою судом, зазначаючи, що надані позивачу послуги не є послугами значного часу, неспівмірні зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а тому підлягають суттєвому зменшенню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_3 і залишити рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24.10.2018 без змін, вважаючи, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не відповідає дійсним обставинам справи. Позивач зазначає, що саме відповідач скоїв на неї наїзд, в результаті якого вона отримала тілесні ушкодження та проходила курс лікування. Через такі дії відповідача їй було завдано моральної шкоди, оскільки отримавши сильний удар від машини вона впала, вдарилась боком та головою. Проте відповідач до подачі позову не цікавився її здоров'ям, не вчиняв жодних дій з метою повного чи часткового відшкодування збитків.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ДТП та завданні тілесних ушкоджень позивачу, установлена постановою суду. Загальна сума відшкодування майнової шкоди на лікування позивачем підтверджена на суму 1591,40 грн. Вартість зіпсованих речей не підлягає відшкодуванню через відсутність доказів їх пошкодження та причинного зв'язку між пошкодженими речами та ДТП. Визначаючи розмір морального відшкодування, суд врахував глибину та тривалість душевних страждань, тяжкість тілесних ушкоджень, та визнав за достатнє компенсацію в сумі 5000 грн. Також судом було зменшено розмір витрат на правову допомогу, заявлений до стягнення позивачем, до 3000 грн. В решті вимог до ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» судом було відмовлено.

Колегія суддів частково не погоджується із такими висновками, враховуючи наступне.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 27.07.2017 о 14.00 годині ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1, на регульованому перехресті вул. Молодчого в м.Чернігові, проявив неуважність, не впевнився у відсутності небезпеки чи пішохода, розпочав маневр лівого повороту з вул.Молодчого на вул.Г.Полуботка, не надав перевагу у русі пішоходу, внаслідок чого скоїв наїзд на ОСОБА_2

В результаті даної пригоди ОСОБА_2 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: садна обличчя, садна правого ліктьового суглобу, колінних суглобів, ЗЧМТ, струсу головного мозку, підшкірної гематоми скроневої області, тім'яної області справа, що спричинило короткочасний розлад здоров'я, що підтверджується висновком експерта №700 від 09.08.2017.

Постановою слідчого Чернігівського ВП ГУ НП в Чернігівській області від 15.08.2017 кримінальне провадження №0006263 від 27.07.2017 закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 19.10.2017 провадження у справі щодо ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою встановлено, що ОСОБА_3 свою провину визнав, підтвердив вкладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини, пояснивши, що не помітив пішохода на пішохідному переході через обмежену видимість.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина відповідача ОСОБА_3 у вчиненні ДТП та її наслідках (отримання тілесних ушкоджень позивачем ОСОБА_2В.) належними та допустимими доказами позивачем доведена.

Твердження ОСОБА_3 про те, що завдана ним ОСОБА_2 шкода повинна бути відшкодована страховою компанією, до якої позивачем заявлені позовні вимоги, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно з даним полісом № АК/4658909 обов'язкового страхування цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобілем DAEWOO LANOS, державний номерний знак НОМЕР_1, за участю якого сталась ДТП, була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське». Згідно з зазначеним полісом ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» несе відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

19.07.2018 ОСОБА_3 в добровільному порядку здійснив грошовий переказ на користь ОСОБА_2 в сумі 2000 грн. Зазначені обставини визнаються обома учасниками справи.

Вимоги відповідача ОСОБА_3 про стягнення із ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» на користь позивача ОСОБА_2 майнової шкоди у межах ліміту відповідальності визначеної законом задоволенню не підлягають, з огляду на добровільне відшкодування цієї шкоди винною у ДТП особою.

Крім того, суд вважає помилковими доводи позивача щодо зобов'язання страхової компанії на відшкодувати моральну шкоду у межах ліміту відповідальності визначеної законом з огляду на наступне.

На момент виникнення правовідносин діяла норма ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Страхова виплата (страхове відшкодування) - це грошова сума у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Як з'ясовано судом у страхової компанії на час розгляду справи зазначений обов'язок щодо відшкодування майнової шкоди взагалі відсутній через добровільне відшкодування матеріального збитку винною особою. З огляду на це, відсутні підстави і для стягнення морального відшкодування зі страхової компанії, у зв'язку з добровільним відшкодуванням ОСОБА_3 майнової шкоди потерпілій ОСОБА_2 Не можна порахувати 5% від суми страхової виплати, якщо така виплата не проводилася.

Враховуючи вищенаведене доводи апеляційної скарги в цій частині є безґрунтовними і до уваги апеляційним судом не приймаються.

Стосовно відшкодування моральної шкоди за рахунок ОСОБА_3 колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яка фізична особа зазначала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вірно враховував характер та розмір шкоди заподіяної здоров'ю потерпілої, яка зазнала тілесних ушкоджень, фізичного болю, стресу через що змушена була проходити лікування. Зазначена обставина змінила її звичайний уклад життя, призвели до тимчасової непрацездатності, несення додаткових вимушених витрат на лікування. Зазначені обставини підтверджують наявність моральних страждань та переживань у позивача із цього приводу. З огляду на викладене, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір морального відшкодування в 5000 грн.

Суд також обґрунтовано врахував, що позивачу було добровільно відшкодовано відповідачем 2000 грн, документально підтверджені витрати на лікування позивача становили лише 1591, 40 грн, тобто 408,60 грн становлять різницю між фактичними витратами, понесеними на лікування, та сплаченою сумою добровільного відшкодування. Проте зазначена сума 408,60 грн судом першої інстанції помилкового не була відрахована із суми морального відшкодування, визначеного ним до стягнення.

Таким чином, розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 становить 4591, 40 грн (5000 -408,60=4591,40).

З огляду на викладене, рішення суду в частині визначеного розміру моральної шкоди підлягає зміні.

Доводи скаржника щодо завищеної суми судових витрат є безґрунтовними. Колегія суддів вважає, що є вірними висновки суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. Верховний Суд в постанові від 20 вересня 2018 року, ухваленої у справі № 751/3840/15-ц вказав, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат на правову допомогу позивачем підтверджений належними документами. З врахуванням тривалості часу, затраченого представником позивача на надання правової допомоги в суді першої інстанції, участь адвоката в судових засіданнях, суд дійшов обґрунтованого висновку про зменшення суми витрат на правову допомогу до 3000 грн. Підстави для зменшення визначеної судом першої інстанції суми витрат на правову допомогу відсутні.

Підсумовуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного розміру моральної шкоди та визначеної судом загальної суми до стягнення.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.1 п.1, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 жовтня 2018 року змінити в частині суми моральної шкоди, що стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, зменшивши суму з 5000 грн до 4591, 40 грн, а загальну суму до стягнення з 8000 грн до 7591,4 грн.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 14.01.2019.