ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 760/18644/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1094/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Кізюн Л.І. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
26 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» про визнання незаконним наказу та поновлення на роботі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року, ухваленого в складі судді Кізюн Л.І., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені ІгоряСікорського» в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ №2324-Г від 05 липня 2017 року по її звільнення з посади керівника ансамблю бального танцю Центру культури та мистецтв Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені ІгоряСікорського», за п. 1 ст. 40 КЗпП України та поновити її на зазначеній посаді.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 15 грудня 1997 року вона працювала на посаді керівника підготовчої групи бального танцю в Центрі культури та мистецтв Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут».

17 серпня 2017 року її звільнено з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Трудову книжку та копію наказу про звільнення ОСОБА_3 отримала 22 серпня 2017 року.

Вказує, що її звільнення є незаконним, оскільки в наказі про звільнення не зазначено підставою її звільнення наказ про скорочення посади або змінений штатний розпис, що, на думку позивача, свідчить про відсутність зміни в організації виробництва і праці відповідача.

Крім того, зазначає, що про наступне вивільнення за 2 місяці її письмово не попереджали, а наказ про звільнення підписано не уповноваженою на це особою.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 27.06.2007 № 162/06/187-07 «Щодо штатного розпису» прийняття, затвердження керівником підприємства штатного розпису проводиться шляхом видання спеціального локального нормативного акта (наказу), що визначатиме кількість працівників кожної професії з розподілом штатних одиниць за структурними підрозділами підприємства. При цьому, суд залишив поза увагою те, що в доручені № 1 (а. с. 49-50) першому проректору Якименко Ю.І. не делеговано ректором своїх повноважень щодо права затверджувати структуру і штатний розпис відповідача, що свідчить про відсутність у нього права підписувати наказ № 7-43 від 07.06.2017 про скорочення посади керівника ансамблю бального танцю.

Таким чином, наказ № 7-43 від 07.06.2017 підписано не уповноваженою на це особою, а згода президії профкому № 5-17 від 23.06.2017 не має юридичного значення, тому що згода давалась на прохання першого проректора, який не наділений правом затверджувати структуру і штатний розпис відповідача.

Також зазначає, що в наказі № 2324-г від 05.07.2017 в якості підстави для вивільнення вказано не вищезазначений наказ про скорочення посади, не штатний розпис з відповідними змінами, а подання проректора Киричка П.О. з резолюцією першого проректора Якименка Ю.І. та витяг з протоколу засідання президії профкому № 5-17 від 23.06.2017. Таким чином, наказ № 2324-г від 05.07.2017 видано за відсутності належних доказів скорочення посади, що, на думку позивача, свідчить про відсутність зміни в організації виробництва і праці відповідача.

Вказувала, що суд не дав належної оцінки тому факту, що в результаті скорочення посади позивача штатний розклад відповідача не зменшився, а, навпаки, збільшився з 29,5 штатних посад 01 квітня 2017 року до 36 штатних посад на 01 березня 2018 року, в порушення Типових штатних нормативів вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації відбулася заміна посади іншими посадами з іншими назвами поза межами однієї категорії зі збереженням функцій попередньої посади, що не можна вважати скороченням штату.

Просила скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення,заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом №33-г від 15 січня 1998 року ОСОБА_3 була прийнята на роботу на посаду керівника підготовчої групи бального танцю в Центрі культури та мистецтв Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 15 грудня 1997 року (а.с. 14).

Наказом Національного Технічного Університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» «Про скорочення штату працівників по Центру культури та мистецтв КПІ ім. Ігоря Сікорського» №7-43 від 07 червня 2017 року посаду керівника ансамблю бального танцю було скорочено з 07 серпня 2017 року (а.с. 39).

Згідно Акту від 08 червня 2017 року (а.с. 40), керівнику Народного ансамблю бального танцю «Стиль» Центру культури та мистецтв КПІ ім. Ігоря Сікорського ОСОБА_3 було запропоновано ознайомитись із Наказом 7-43 від 07 червня 2017 року про скорочення штату працівників по Центру культури та мистецтв ім. Ігоря Сікорського, але вона відмовилась.

Зі змісту заяви ОСОБА_3 від 09 червня 2017 року, поданої ректору НТУУ «КПІ ім. Сікорського» вбачається, що 08 червня 2017 року їй було повідомлено про звільнення у зв'язку зі скороченням посади (а.с. 65-68).

Згідно даних повідомлення вбачається, що відповідачем було запропоновано позивачу ознайомитися з вакансіями, які були в наявності на 20 червня 2017 року та остання на повідомленні зазначила, що посади не відповідають її кваліфікації та оклад значно нижчий за її попередній (а.с. 41).

Згідно з даними протоколу 5-17 засідання президії профкому від 23 червня 2017 року профкомом співробітників було надано згоду на звільнення ОСОБА_3 за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням посади, яку вона займає (а.с. 42-43).

Наказом №2324-г від 05 липня 2017 року «Про звільнення» ОСОБА_3, керівника ансамблю бального танцю Центру культури та мистецтв Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», звільнено з посади згідно п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників з 17 серпня 2017 року (а.с. 17).

Оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів у справі, встановивши, що у відповідача мало місце скорочення штату працівників, а позивач попереджалася за два місяці про наступне вивільнення, відмовилася від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, нею не наведено обставин щодо наявності переважного права на залишення на роботі, наказ про звільнення позивача з роботи підписано уповноваженою особою, суд першої інстанції дійшов висновку, що при звільненні позивача з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачем було дотримано вимоги законодавства та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду огляду на наступне.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, в тому числі у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Статтею 49-2 КЗпП України передбачений порядок вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва та праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним право на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, позивачка у відповідності до вимог закону була належним чином повідомлена про наступне звільнення, їй була запропонована інша робота, від якої вона відмовилась, тому власник мав всі підстави для розірвання з нею трудового договору за п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що накази № 7-43 від 07.06.2017 і наказ № 2324-г від 05.07.2017 підписані не уповноваженою особою, а саме першим проректором КПІ ім. Ігоря Сікорського, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 34 ЗУ «Про вищу освіту» керівник закладу вищої освіти відповідно до статуту може делегувати частину своїх повноважень своїм заступникам і керівникам структурних підрозділів.

На виконання ст. 34 Закону України «Про вищу освіту», відповідно до доручення № 1 від 26.12.2016 ректором КПІ ім. Ігоря Сікорського Згуровським М.З. першому проректору Якименку Ю.І. було надано право підписувати накази, розпорядження та внутрішню документацію, що відноситься до діяльності Університету, накази про прийом на роботу та звільнення з роботи працівників Університету.Таким чином, дорученням № 1 від 26.12.2016, виданим першому проректору, охоплюється вирішення питань трудових правовідносин, в тому числі, скорочення штату працівників.

Посилання апелянта на те, що в наказі № 2324-г від 05.07.2017 в якості підстави для вивільнення вказано не вищезазначений наказ про скорочення посади, не штатний розпис з відповідними змінами, а подання проректора Киричка П.О. з резолюцією першого проректора Якименка Ю.І. та витяг з протоколу засідання президії профкому № 5-17 від 23.06.2017 у зв'язку з чим вказаний наказ видано за відсутності належних доказів скорочення посади є необґрунтованими та ґрунтується на суб'єктивному трактуванні позивачем норм права.

Доводи ОСОБА_3, що в результаті скорочення посади позивача штатний розклад відповідача не зменшився, а, навпаки, збільшився з 29,5 штатних посад 01 квітня 2017 року до 36 штатних посад на 01 березня 2018 року не підтверджені належними доказами, у зв'язку з чим до уваги не приймаються.

Колегією суддів відхиляються доводи позивача, що відповідачем не було враховано переважне право ОСОБА_3 на залишення на роботі.

Згідно зі ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже, при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню.

Відповідно до посадової інструкції позивача, на керівника колективу було покладено обов'язок формувати репертуар колективу, організовувати виступи учасників колективу у концертах, конкурсах, фестивалях та інших загально-університетських заходах.

З пояснень відповідача вбачається, що за останні три роки народний ансамбль спортивного бального танцю «Стиль» брав участь у культурно-масових заходах Університету лише декілька разів, виконуючи кожного разу один і той самий танець «Віденський вальс». Також, «Ансамбль спортивного бального танцю «Стиль» не був представлений на атестації хореографічних аматорських колективів, коли проходила міська кампанія атестації. За проханням дирекції ЦКМ КПІ ім. Ігоря Сікорського та проханням Позивача, перегляд - атестацію ансамблю було відтерміновано на півроку (до 15.05.2017), але і до вказаної дати ансамбль «Стиль» не зміг показати програми для атестації.

В наслідок наведених обставин, з ансамблю спортивного бального танцю «Стиль» Центру культури та мистецтв Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського було знято звання «народний аматорський колектив».

Натомість, рішенням Колегії Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради за № 1 від 07.04.2017 (на підставі висновків атестаційної комісії) підтверджено звання іншим аматорським творчим колективам ЦКМ КПІ ім. Ігоря Сікорського.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, та вимоги ст. 42 КЗпП України відповідачем порушено не було.

Позивач вказувала на те, що відповідачем не було створено для неї та її колективу належних умов праці, проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки, а відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги на судове рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 04.04.2019.

Суддя-доповідач

Судді