Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 130/511/15-ц

провадження № 61-33670св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В.І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - виконавчий комітет Жмеринської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області на рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року в складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області (далі - Виконком) про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог указувала, що з 15 жовтня 2002 року працювала у виконавчому комітеті Жмеринської міської ради Вінницької області. 01 вересня 2014 року звільнена з роботи у зв'язку з виходом на пенсію. При звільненні відповідач не виплатив їй компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2007, 2009 року тривалістю по 7 робочих днів кожна, як особі, яка має дітей відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки». 10 листопада 2014 року та 26 листопада 2014 року позивач подала відповідні заяви до виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, однак у виплаті компенсації їй було відмовлено. Такі дії відповідача позивач вважала незаконними, оскільки про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідач не дотримався вимог частини першої статті 47, частини першої статті 116 КЗпП України.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача 2 307,34 грн компенсації за невикористані дні соціальної відпустки та 32348,50 грн середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського районного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для виплати компенсації за невикористані відпустки, оскільки спору про нарахування платежів та компенсацій на день звільнення ОСОБА_4 з роботи не було, тому відсутня вина виконавчого комітету з невиплати грошових коштів при звільненні позивача.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року скасоване. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Виконкому на користь ОСОБА_4 2 307,34 грн компенсації за невикористані додаткові відпустки за період 2007, 2009 роки тривалістю по 7 робочих днів у кожному році, а всього за 14 робочих днів без урахування податків і зборів. Стягнуто з виконавчого комітету Жмеринської міської ради на користь ОСОБА_4 7 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування податків та зборів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України не пропустила строк звернення за вирішенням трудового спору до суду. Згідно з положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про відпустки» ОСОБА_4 мала право на додаткову відпустку як одинока матір у 2007 та 2009 роках та відповідно право на компенсацію за невикористані відпустки. Враховуючи, що позивач належні суми при звільненні, щодо яких відсутній спір, виплатив у строки, визначені законом, тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню до 7 000 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року у частині стягнення з Виконкому на користь ОСОБА_4 7 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування податків та зборів скасоване, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ мотивована тим, що оскільки вимоги позивача щодо розміру належних їй при звільненні сум судом задоволені в повному обсязі, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про застосування принципу співмірності та зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Виконкому на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано. Позов ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виплати компенсації за невикористану відпустку задоволено. Стягнуто з виконавчого комітету Жмеринської міської ради на користь ОСОБА_4 32348, 50 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 08 квітня 2015 року без урахування податків та зборів та 415,45 грн судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що при звільненні позивачу не була виплачена компенсація за невикористані відпустки за 2007, 2009 роки у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, що відповідно до статті 117 цього Кодексу є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у Виконкому не було правових підстав для нарахування позивачу при її звільненні компенсації за невикористані відпустки, які передбачені статтею 19 Закону України «Про відпустки», оскільки позивач не надала підтверджуючі документи про те, що має право на таку відпустку. Позивач навмисно звернулась до суду з позовом про виплату компенсації за невикористані відпустки через кілька місяців після звільнення з метою отримання значної суми коштів.

30 серпня 2017 року виконавчий комітет Жмеринської міської ради подав пояснення на підтвердження доводів касаційної скарги, в яких зазначив, що апеляційний суд не навів розрахунків, з яких виходив при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

11 вересня 2017 року від ОСОБА_4 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_4 з 16 жовтня 2002 року до 01 вересня 2014 року працювала у виконавчому комітеті Жмеринської міської ради Вінницької області.

ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 11 лютого 2015 року, відомості про батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані відповідно до частини першої 1 статті 135 СК України - за вказівкою матері.

Відповідно до довідки Управлінні праці та соціального захисту населення Жмеринської міської від 10 листопада 2014 року №3288З ОСОБА_4 з 01 січня 2003 року до 30 червня 2013 року перебувала на обліку як одержувач допомоги одинокій матері на дитину ОСОБА_5

За період роботи позивачу на підставі поданих нею заяв надавались додаткові відпустки як одинокій матері за 2004, 2005, 2006, 2008 роки, про що відповідачем видано відповідні розпорядження.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Предметом касаційного розгляду є рішення апеляційного суду в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_5, що підлягає стягненню з виконавчого комітету. В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення компенсації за невикористану відпустку та наявність підстав для стягнення середньої заробітної плати за несвоєчасний розрахунок при звільненні, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року рішення апеляційного суду залишено без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року в зазначеній справі встановлено, що відповідач не виплатив ОСОБА_4компенсацію за невикористані додаткові відпустки за період 2007, 2009 роки тривалістю по 7 робочих днів у кожному році, а тому наявні передбачені законом підстави для стягнення з виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В цій частині вказане рішення залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення середньої заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14.

Оскільки, вимоги позивача щодо розміру належних їй при звільненні сум судом задоволені в повному обсязі, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не навів розрахунків, з яких виходив при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд виходив з розрахунку, наданого позивачем, який здійснений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи з середньоденного розміру заробітної плати позивача та відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692).

Доводи касаційної скарги про те, що позивач пропустила строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не заслуговують на увагу, оскільки у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Жмеринської міської раді Вінницької області залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат