г Інгулецький районний суд міста ОСОБА_1 Дніпропетровської області
Справа № 213/3680/18
Номер провадження 2/213/421/19
РІШЕННЯ

Іменем України

09 січня 2019 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Стаматової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні /у залі судових засідань №14/, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №213/3680/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров'я, без утримання податку на доходи фізичних осіб в розмірі 55 230 гривень.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що працюючи слюсарем черговим та з ремонту обладнання РЗФ-2 в Публічному акціонерному товаристві «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», внаслідок недосконалості робочих місць, виконував роботи пов'язані з впливом фізичного навантаження, що перевищувало норми. Загальний стаж роботи на підприємстві Відповідача за професією, в умовах впливу шкідливих факторів, складає 19 років 10 місяців. У звязку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини Відповідача, Позивачем отримано хронічні професійні захворювання - Радикулопатія L 5, S1 зліва, С5, С6 справа, з помірними статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичними нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС першого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ першого ст.) і колінних (ПФ першого ст.) суглобів. (надалі по тексту радикулопатія). Відповідно до п.17 акту П-4, причинами виникнення професійного захворювання є: Робоче місце слюсаря чергового та з ремонту обладнання: - маса вантажу що піднімається та перемішується вручну, кг: 30-40 при нормі до 30; Робоча поза - періодичне перебування в незручній позі до 50% часу зміни: 34,8-38,6% при нормі до 25% , перебування в вимушеній позі до 25% часу зміни: 8.4-29.2 % при нормі вільна. Статичне навантаження:- величина навантаження за зміну (кгС) при утриманні вантажу двома руками: 217410 при нормі до 70000. Нахили тулуба, рази: 101-300 при нормі 51-100. Умови праці слюсаря чергового та з ремонту обладнання за важкістю праці відносяться до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості. У звязку із заподіянням шкоди, Позивач вперше 03.04.2014 року, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 30% по радикулопатії, а також встановлено третю групу інвалідності , що підтверджується довідкою МСЕК виданою на імя Позивача. 11.05.2017 Позивач, повторно, пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 30% по радилукопатії, а також встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК виданою на імя Позивача. Таким чином, Позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв'язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування, позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, Позивач, в наслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Позивач звертає увагу на значну глибину своїх душевних страждань, які викликані, окрім вказаного, безвідповідальною, недобросовісною та цинічною поведінкою Відповідача по відношенню до Позивача, який тривалий час належним чином виконував свої трудові обовязки, забезпечуючи ціною власного здоровя безперервну роботу та прибуток підприємства, яке в свою чергу не виконуючи свій обовязок по створенню безпечних умов праці, знехтувало та завдало шкоди здоровю Позивача, а також здоровю десятків тисяч інших працівників, занапастивши та зробивши нестерпним і неповноцінним життя їх родин. На даний час самопочуття Позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає Позивачу душевного болю та страждань. Позивач вважає, що за таких обставин йому має бути відшкодована моральна шкода Відповідачем, при визначені розміру якої він виходить з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 липня 2018 року та оцінює моральну шкоду в 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб: 30 * 1841,00 грн. (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 липня 2018 року встановлений ст.7 ЗУ «Про Державного бюджет України на 2018 рік» = 55 230 ( пятдесят пять тисяч двісті тридцять) гривень, що на його думку буде еквівалентним завданим моральним стражданням і достатнім для їх відшкодування.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, обставини викладені в відзиву на позов підтримала повністю.

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що загальний стаж позивача на підприємстві відповідача станом на 30.11.2018 року складає - 26 років 2 місяці 7 днів, а стаж роботи в шкідливих умовах праці складає 19 років 10 місяців 5 днів (Довідка від 30 листопада 2018 року № 116 на а.с. 68, Трудова книжка на а.с. 32-34, ОСОБА_5 форми П-4 на а.с. 16-19).

ОСОБА_5 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 14.01.2018 року (далі ОСОБА_5 розслідування) позивачу був встановлений наступний діагноз - Радикулопатія L 5, S1 зліва, С5, С6 справа, з помірними статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичними нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС першого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ першого ст.) і колінних (ПФ першого ст.) суглобів. (ОСОБА_5 розслідування на а.с. 16-19). В пункті 16 даного ОСОБА_5 зазначається, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи слюсарем черговим та з ремонту обладнання РЗФ-2 в ВАТ "ПівдГЗК" ОСОБА_2 внаслідок недосконалості робочих місць, виконував роботи пов'язані з впливом фізичного навантаження, що перевищували норми нормативні показники. В пункті 17 ОСОБА_5 зазначається, що причина виникнення професійного захворювання є: Робоче місце слюсаря чергового та з ремонту обладнання: маса вантажу що піднімається та перемішується вручну, кг: 30-40 при нормі до 30; Робоча поза - періодичне перебування в незручній позі до 50% часу зміни: 34,8-38,6% при нормі до 25% , перебування в вимушеній позі до 25% часу зміни: 8.4-29.2 % при нормі вільна. Статичне навантаження: - величина навантаження за зміну (кгС) при утриманні вантажу двома руками: 217410 при нормі до 70000. Нахили тулуба, рази: 101-300 при нормі 51-100. Умови праці слюсаря чергового та з ремонту обладнання за важкістю праці відносяться до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості (а.с. 16-19).

Висновком МСЕК від 11.05.2017 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності у розмірі 30 (тридцять) відсотків по радикулопатії (професійне захворювання), дата переогляду 01.03.2019 року, встановлена потреба у забезпеченні позивача лікувальними засобами, ВМП, потреба у санаторно-курортному лікуванні, протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження (а.с. 12-15).

Позивачем також надані докази знаходження у зареєстрованому шлюбі з 06.01.2016 року (а.с. 45) та знаходження на його утриманні двох неповнолітніх дітей (а.с. 46, 47).

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що у звязку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у звязку з чим він отримав професійне захворювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

ОСОБА_5 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача, які викладені у відзиві на позов щодо відсутності з боку відповідача вини у спричинені позивачу моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

ОСОБА_5 зазначеного вище ОСОБА_5 причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала недосконалість робочого місця у цеху в умовах впливу шкідливих факторів протягом 14 років, які виникли в результаті порушення, зокрема, керівництвом відповідача, де працював позивач, статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці».

Крім того, із медичних довідок позивача встановлено, що в звязку з погіршенням стану здоровя позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському НДІ промислової медицини - 06.03.2013 - 22.03.2013; 28.11.2013 - 12.12.2013; 05.02.2015 - 17.02.2015; 10.03.2017 - 24.03.2017, після лікування йому було рекомендовано спостереження у лікарів, прийом лікарських засобів, фізіотерапія, оздоровлення в санаторії-профілакторії неврологічного профілю, уникати переохолодження, санаторно-курортне лікування (ОСОБА_6, Бердянськ, Хмільник), виписаний з відділення з покращенням (а.с. 20-31).

За таких обставин, враховуючи розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи характер і тривалість страждань та стан здоровя позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а саме необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, у тому числі і санаторно-курортні лікування, враховуючи відсоток втрати професійної працездатності позивача, який згідно висновків МСЕК первинно становив 30 % та третю групу інвалідності, при подальшому огляду також залишились третя група інвалідності та 30 % втрати професійної працездатності, наступна дата переогляду 01.03.2019 року, що свідчить про стійкий процес втрати здоров'я, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 30 000 (тридцять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у звязку з необґрунтованістю.

При цьому, виходячи з викладеного вище, доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обовязок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі.

У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності і це не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди.

Стосовно думки представника відповідача про те, що існує ймовірність того, що стан здоров'я позивача може покращитись і змінитись як група інвалідності, так і відсоток втрати професійної працездатності, у зв'язку з чим позов не може бути задоволеним, суд знаходить, що така думка ґрунтується лише на припущеннях і не може братися до уваги. При цьому, судом встановлено інше, а саме те, що вже повторно проведений огляд медико-соціальною експертною комісією без змін підтвердив раніше встановлену групу інвалідності та відсоток втрати професійної працездатності у позивача, що не є припущенням, а підтверджено документально і на цей момент такі обставини вказують на стійкий процес втрати здоров'я позивача.

Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Керуючись ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст.ст. 1167, 1172 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП, ст.ст. 10, 11, 15, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 30 000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди внаслідок ушкодження його здоров'я, без утримання податку на доходи фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду, в звязку з оголошенням його вступної та резолютивної частини, подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2, місце проживання зареєстровано за адресою: 50081, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Представник позивача ОСОБА_3, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Бизова, 5-Б, РНОКПП та номер і серія паспорта під час розгляду справи судом не встановлені.

Відповідач Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», місце знаходження: 50026, м. Кривий Ріг, .

ОСОБА_4 складення повного судового рішення 21 січня 2019 року.

Головуючий суддя В.В.Попов.