Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/2293/18
РІШЕННЯ

іменем України

01 квітня 2019 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Коренюка В.П.,

при секретарі Подвисоцькій Т.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів), -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів).

У своєму позові він зазначив, що 11.05.2018 року в офісі по вул. Вокзальній, 17 у м. Житомирі, між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №02035 від 11.05.2018 року, предметом якого є транспортний засіб ОСОБА_2 та сплачено аванс у розмірі 28000 гривень. Однак, зобов'язання по даному договору відповідач не виконав.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не надіслав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 травня 2018 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" укладено договір фінансового лізингу №02035, предметом якого є транспортний засіб GREAT WALL C30, вартістю 10646,39 доларів США (а.с.8-14).

ОСОБА_1 11 травня 2018 року сплатив на рахунок товариством з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" авансовий платіж за договором в сумі 28000 грн, що підтверджується копією квитанції №14102/з1 від 11.05.2018 року (а.с.17).

Відповідно до п. 1.3 Договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет Лізингу у власність (отримати право власності на Предмет Лізингу) та передати Предмет Лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується Предметом Лізингу на умовах даного Договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Пунктом 9.1 Договору передбачено сплата комісії за організацію договору в розмірі 10% від вартості предмету лізингу, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату.

Умовами Договору авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 25% від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у Додатку №1 до даного договору (п.9.2).

Згідно із пунктом 12.1 Договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1 договору, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або його частини авансових платежів, а 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку не повертається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Частиною 2 ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За змістом ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг" фінансовий лізинг є фінансовою послугою.

Відповідно до ч.2 ст.806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України.

При цьому, у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 25% від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмету лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів. У такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та подальші лізингові та інші обов'язкові платежі будуть визначені у новому додатку №1 до даного Договору, який сторони зобов'язані підписати на момент отримання предмету лізингу та який є його невід'ємною частиною (п. 9.4 договору).

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що пункти 12.1, 12.2, 12.8, 9.4 договору фінансового лізингу підпадають під несправедливі умови, встановлені п.4 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Вказаними нормами до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, зобов'язаний здійснення лізингоодержувача здійснювати одноразову доплату разі при зміні вартості предмета лізингу, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначені у вказаних пунктах умови договору є несправедливими в розумінні ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Також, п.1.1 укладеного між сторонами договору не містить індивідуальних ознак транспортного засобу, тому цей пункт договору суперечить вимогам ч.1 ст.3, ч.2 ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг", ч.1 ст.184, ч.1 ст.682, ч.1 ст.767 Цивільного кодексу України, оскільки не містить суттєвих умов договору та надає можливість ТОВ "Максус Лізинг" в односторонньому порядку змінювати комплектність автомобіля, що є несправедливим відповідно до п.12 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Крім того, укладаючи правочин, сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, взагалі не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком №1 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається.

Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача.

Крім того, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то відповідно до ст.799 такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-5, 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як встановлено судом, укладений між сторонами спірний договір фінансового лізингу нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За нормами ч.1, 2 ст.1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Враховуючи те, що спірний договір фінансового лізингу був укладений позивачем з ТОВ "Максус Лізинг", та за умовами договору саме йому мав перерахувати кошти за договором позивач, тому суд дійшов до висновку про відсутність у відповідача ТОВ "Максус Лізинг" підстав отримати кошти від позивача в розмірі 28000 грн (а.с.17), тобто вказані кошти були набуті товариством без достатньої правової підстави, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути зазначені кошти з ТОВ "Максус Лізинг" на користь позивача.

З огляду на вищевикладене, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням та встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Тому керуючись ст.ст.10, 12, 81, 137, 140, 141, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.184, 215, 628, 682, 767, 806, 1212-1213 Цивільного кодексу України, Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", Конституцією України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) - задовольнити.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 28000 (двадцять вісім тисяч) гривень.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17 вересня 2018 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання - Житомирська область, м.Коростень, вул. Кірова (Шевченка), 73-А кв.17, 25, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю "Максус Лізинг", місце знаходження м.Київ, вул. Бориспільська, 11-А, офіс 404-3, .

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області ОСОБА_4