Справа № 682/3025/18
Провадження № 2/682/133/2019
РІШЕННЯ
19 березня 2019 року
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Маршал І.М.,
секретаря Мелашенко О.В.,
з участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову вказував, щопрацював майстром Славутської дільниці РЕМ Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький та згідно наказу № 82 від 11.06.2018 року був звільнений з роботи відповідно до ст. 38 КЗпП України- за власним бажанням. При звільненні, тобто у день звільнення йому відповідачем не була видана належним чином оформлена трудова книжка та не надходило на його адресу письмове повідомлення про необхідність отримати трудову книжку. Вказує, що лише після його звернення із письмовою заявою до відповідача про надання йому трудової книжки та довідки про середньомісячний заробіток, відповідачем позивачу поштою була направлена трудова книжка, яку він отримав 20.09.2018 року, а довідка про середньомісячний заробіток йому направлена так і не була. Зазначає, що неправомірними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає в порушенні його життєвих планів, психологічних переживаннях у звязку х неможливістю працевлаштування для можливості отримувати кошти для утримання сімї. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 5 000 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки та моральну шкоду.
В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час судоовго засідання повідомлявся належним чином, у попередніх судових засіданнях заперечив проти позову та на спростування доводів позивача надав суду письмові докази, підтримав відзив на позовну заяву.
Заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази по справі, здійснивши системний аналіз правових норм, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 по 11 червня 2018 року включно працював майстром Славутської дільниці РЕМ Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький. 11.06.2018 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за власим бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом про звільнення № 82 від 11.06.2018 року. В день звільнення ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, тому відповідачем на адресу позивача 11.06.2018 року, тобто в день його звільнення за вихідним номером 2002 було надіслано повідомлення про необхідність прибути за місцезнаходженням відповідача для отримання трудової книжки. Крім того, члени комісії з прийому-передачі справ та посади майстра РЕМ-21 виробничої дільниці № 4 (м. Славута), яку було створено відповідно до наказу відповідача № 151 від 11.06.2018 в зв'язку з звільненням позивача, 12.06.2018 року, тобто на наступний день після звільнення позивача з роботи під час перебування в м. Славута Хмельницької області намагалися вручити позивачу трудову книжку безпосередньо по місцю його проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, позивач 12.06.2018 року був відсутній по місцю свого проживання про що членами комісії було складено відповідний акт про неможливість вручення йому трудової книжки.
Позивач з 31.05.2018 року по 19.07.2018 року перебував за кордоном, а саме, в республіці Польща, що підтверджується відповідними відмітками закордонного паспорта позивача, де працював, що підтверджується його поясненнями в судовоум засіданні. Крім того, по поверненню на териорію України позивач працевлаштувався з 14.08.2018 року у КП "Славутське ЖКО" за іншою трудовою книжкою, яка була заведена 14.08.2018 року.
З підстав викладеного, слід дійти висновку, що позивач в день свого звільнення та включно по 19.07.2018 року перебував за межами території України, а тому відповідач з об'єктивних причин не мав змоги видати йому належно оформлену трудову книжку в день його звільнення, а зміг це зробити лише тоді, коли позивач, повернувшись з-за кордону, звернувся до відповідача з листом про видачу йому трудової книжки, яку відповідач 03.09.2018 року, тобто відразу ж після отримання листа і надіслав на адресу позивача, яка була вказана ним у зверненні, дотримавшись при цьому вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, відповідно до п. 4.2. якої зазначено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237-1 КЗпП України).
Ч. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Викладене дає підстави для висновків, що відповідач при звільненні позивача з роботи за власним бажанням, вжив у строки всіх передбачених чинним законодавством заходів щодо видачі (повернення) позивачу належної йому та належно оформленої трудової книжки.
В розумінні ч. 1 ст. 23 ЦК України необґрунтованою також є вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, оскільки позивачем в судовому засіданні не було доведено порушення його прав відповідачем.
Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в зв'язку з його необгрунтованістю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 116, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
У позові ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди,- відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст складено 29.03.2019.

Суддя Маршал І. М.