РІШЕННЯ

іменем України

"21" березня 2019 р. 145/1607/18

2/145/92/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

за участі секретаря Мигдальської Н.М.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

її представника ОСОБА_5,

представника органу опіки і піклування Тиврівської РДА Сікори О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тиврів, проведеному в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків за кордон, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4, орган опіки і піклування Тиврівська РДА,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що вона є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідач ОСОБА_3 - його батьком, що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження.

Вона є громадянкою Російської федерації та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1. Має сім'ю, за місцем проживання характеризується позитивно, жодних фактів кримінального переслідування щодо неї немає, на обліку в лікаря- нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває, що стверджується відповідними довідками та характеристикою.

Місце проживання дитини за їх згодою було визначено з нею, відповідач наразі перебуває в місцях позбавлення волі.

Вона бажає вивезти дитину за своїм місцем проживання, забезпечити йому спілкування з його братом - ОСОБА_9, познайомити дитину з культурою та традиціями її народу, оздоровити дитину, однак не може цього зробити, так як відповідач згоди на це не надає.

У зв'язку з наведеним вважає, що її прагнення забезпечити своєму сину моральний та духовний розвиток, зокрема, шляхом перебування в іншій країні, вивчення іншої культури, мови, екскурсій, а також оздоровленні дитини, відповідає вищевказаним засадам прав та інтересів дитини, а також не буде порушувати права відповідача.

Просить надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 за межі України до Російської Федерації

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, пояснила, що вони з відповідачем із Росії приїхали проживати на Україну в м. Гнівань до його матері - ОСОБА_4. В м. Гнівані у них народились двоє синів - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. Чоловік сім'єю не цікавився, а більше часу проводив із друзями тому сімейне життя у них не ладилось. Потім вони, забравши із собою ОСОБА_7 переїхали на проживання до Росії у Брянську область де ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилась донька, а старший син ОСОБА_9 тимчасово залишився в м. Гнівані в бабусі - ОСОБА_4

Спочатку вони з відповідачем жили в селі Грибовка у її батька, який проживає із співмешканкою, потім вони знімали окремий будинок, відповідач підробляв на ремонті автомашин, однак продовжував зловживати спиртними напоями, постійно бив та принижував її і, одного разу, не витримавши такого відношення з боку ОСОБА_3, вона змушена була втекти з дому з двома дітьми на руках. Вона переїхала в м. Сураж, однак житла в неї немає, в батька також не було умов для проживання, (сама вона виросла в дитячому будинку) і в 2013 році вона звернулась в органи опіки і піклування в Суражському районі Брянської області з проханням тимчасово помістити їхніх дітей в притулок, поки вона не знайде роботу і житло. Роботу не могла знайти, оскільки вона інвалід з дитинства по зору. В притулку вона дітей не відвідувала.

ОСОБА_3 після її втечі був засуджений за скоєну крадіжку і відправлений в місця позбавлення волі.

Через пів року перебування дітей у притулку вона не змогла їх забрати, так як не мала постійного місця проживання і їй доводилось проживати в різних місцях.

Крім того, в 2013 році, коли діти перебували в притулку, вияснилось, що вони обоє хворі на туберкульоз і їхня донька у восьмимісячному віці померла в лікарні.

Коли вони жили з відповідачем в селі Грибовка у її батька, то не знали, що його співмешканка хвора на туберкульоз і тому їхні діти також захворіли на туберкульоз.

Ваня на той період перебував в м. Гнівані в бабушки і не захворів.

Потім свекруха приїхала до неї в м. Сураж з наміром забрати ОСОБА_7 до себе не Україну. Вони зібрали необхідні документи для позбавлення її батьківських прав, щоб поки Льоня в тюрмі, свекруха оформила опіку над дітьми та могла отримувати на них допомогу. Після цього, в 2013 році ОСОБА_4 забрала ОСОБА_7 до себе. За цей час вона виплачувала аліменти та передавала подарунки для ОСОБА_7. Коли свекруха приїжджала в Росію по аліменти, вона їй завжди допомагала.

Тепер вона проживає з іншим чоловіком і їхній старший син ОСОБА_9 також проживає з ними та навчається в школі. Рішенням Суражського районного суду Брянської обл. від 16.07.2018р. вона поновлена в батьківських правах відносно ОСОБА_7. В даний час їй держава надала двокімнатну квартиру і в них є всі умови для проживання із ними дітей .

Починаючи із 2013 року вона 5 разів намагалась зустрітись із ОСОБА_7, однак вдалося зустрітись лише 3 рази.

Літом 2018 року вона приїхала в м. Гнівань з наміром зустрітися із ОСОБА_7, а оскільки свекруха людина неадекватна та конфліктна і могла розпочати бійку, вона запросила сусідів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 піти разом із нею до свекрухи додому. Вона впустила їх в будинок, ОСОБА_7 на той час вже спав, а через 10 хвилин коли вона (позивачка), розбудила його та, взявши на руки, стала давати ОСОБА_7 принесені нею фрукти, ОСОБА_4 стала кричати на неї говорила, що вона погана мати і вигнала її з будинку. ОСОБА_4 всяко перешкоджає її зустрічам із ОСОБА_7, а рік тому назад вона приїхала в м. Гнівань та пішла до сина в школу, де в присутності психолога зустрічалась із ОСОБА_7, він боявся взяти подарунки, говорив, що баба буде сваритись, почав трястись і це бачив шкільний психолог. Коли вона «оступилася» в своєму житті і їй з дітьми було важко, то дійсно свекруха її підтримала та врятувала ОСОБА_7. Однак тепер вона веде нормальний спосіб життя, вона забезпечена житлом, отримує пенсію як інвалід другої групи (по зору), чоловік - ОСОБА_15 працює, а батько дітей ОСОБА_3 в черговий раз за скоєння злочинів відбуває покарання в місцях позбавлення волі, свекруха вже в похилому віці, тому в інтересах дитини буде передата ОСОБА_7 їй та дозволити вивезти його в Росію, так як ОСОБА_3 навмисно не дає їй дозволу на це.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що позивачка є мамою ОСОБА_7 і має першочергове право на виховання і спілкування з дитиною. Живе в Росії, там залишився старший брат ОСОБА_7 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 і доцільно щоб брати росли в одній сім'ї.

Відповідач ОСОБА_3 в режимі відеоконференції пояснив, що у 2017 році позивачка приїхала в м. Гнівань, просила його згоди на час літніх канікул взяти старшого сина ОСОБА_9 в Росію. Вони поїхали до нотаріуса, де він дав письмовий дозвіл на вивезення дитини на канікули, він не забороняв їй спілкуватись з дітьми, однак вона потім забрала документи зі школи і сина в Україну не повернула, ОСОБА_7 сам не хоче жити з матір'ю, як він вирішить так і буде. Мама не виконала обов'язку по поверненню їхнього сина ОСОБА_9. Взяла його на літні канікули і не повернула. Їхні діти - громадяни України і до країни-агресора небезпечно віддавати дітей українців. Зазначив, що позивачка в даний час проживає в будинку свого чоловіка, а не за адресою, де, згідно наданих нею документів їй надано житло. Вона втекла від нього і добровільно віддала дітей до притулку. Проживаючи з позивачкою в Росії вони пиячили обоє, оскільки там пиячать всі і вважає, що в інтересах дітей поки він перебуває в місцях позбавлення волі залишатись біля його матері, яка здійснює за ним належний нагляд.

Представник органу опіки і спілкування Сікора О.Г. пояснила, що бабуся була звільнена від обов'язків опікуна, коли батько вийшов на волю і підстави для опікунства відпали. Тепер батько дитини знову знаходиться в місцях позбавлення волі і неспроможний виконувати батьківські обов'язки та виховувати сина, а мати відновлена в батьківських правах, тому позиція органу опіки і піклування передати дитину матері, яка має бажання забрати сина до себе.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 пояснила, що вона баба ОСОБА_7 та мати відповідача ОСОБА_3, позивачка народила дітей в м. Гнівані, але разом з ОСОБА_3 постійно пиячили, за дітьми не доглядали, а потім виїхали в Росію, де в них народилась третя дитина (дівчинка), ОСОБА_7 вони взяли із собою, а старший син ОСОБА_9 залишився біля неї. Потім ОСОБА_3 «посадили», а дітей позивачка покинула і ними не цікавилась, їй в туберкульозній лікарні, де лежав ОСОБА_7, сказали, що дівчинка там не померла, а її усиновили. Позивачку там позбавляли батьківських прав. ОСОБА_7 у важкому стані знаходився в лікарні з 29.10.2012 року по 25.10.2013 року, аж поки вона не забрала його до себе, вона його повністю вилікувала та виховує до цього часу. Вона забрала ОСОБА_7, коли йому було 2 роки і 6 місяців із відкритою формою туберкульозу. Вона отримує пенсію 2000 грн. Їй зараз 80 років, але вона ще взмозі доглядати онука і поки вона жива не віддасть ОСОБА_7 нікому.

Представник третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5 пояснила, що хлопчик ходив в садочок в м. Гнівані, зараз ходить в другий клас другої школи в м. Гнівані. Просить вислухати думку дитини. Пояснила, що дитина живе із бабусею в нормальних умовах. Позивачкою не зазначено всіх відомостей про житло, де мають жити діти. В інтересах дитини буде залишити її в бабусі.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану № 0 від 09.12.2014 р. ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Тиврів Вінницької області, його батьком вказаний ОСОБА_16 - громадянин України, мати ОСОБА_1 - громадянка Російської Федерації. (а.с. 12)

Згідно з виписним екіпризом Брянської обласної дитячої туберкульозної лікарні від 17.10.2013 року ОСОБА_7 15.10.2013 року було виписано зі стаціонарного відділення з діагнозом двосторонній туберкульоз внутрішньо грудних лімфатичних вузлів бронхопульмональна група з двох сторін. (а.с. 89-91).

ОСОБА_4 згідно постанови Клинцівської міської адміністрації міського округу «місто Клинці Брянської області» № 3222 від 24.10.2013 року призначено опікуном над неповнолітнім ОСОБА_7, що стверджується посвідченням № 20 від 24.10.2013 року (а.с. 75).

Згідно висновку Тиврівської ЦРЛ від 08.05.2018 року ОСОБА_7 здоровий (а.с. 92).

Рішенням Суражського районного суду від 16.07.2018 року, справа № 2-258/2018 ОСОБА_1 відновлено батьківські права відносно сина ОСОБА_7 (а.с. 24-26)

ОСОБА_1 проживає і зареєстрована в АДРЕСА_1 з чоловіком ОСОБА_15 та сином ОСОБА_9, що стверджується довідкою № 585 від 02.04.2018 року (а.с. 7).

У врача-нарколога та врача-психіатра на обліку не перебуває, що стверджується довідками (а.с. 8).

Відповідно до характеристики Краснослободського відділення МБОУ СОШ № 2 м. Суража від 20.03.2018 року (а.с. 10), ОСОБА_9 учень 3 класу Краснослободського відділення МБОУ СОШ № 2 м. Суража, навчається з 01.09.2017 року. Проживає в повноцінній сім'ї, мати - інвалід 2 групи, вітчим працює в м. Москва. Соціально-побутові і матеріальний стан в сім'ї задовільні.

Відповідно до акту контрольного обстеження житлово-побутових умов сім'ї ОСОБА_1 (а.с. 11), вона проживає в АДРЕСА_2 з чоловіком ОСОБА_15 та сином ОСОБА_9 в дерев'яному будинку, житлово-побутові умови задовільні.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 25.02.2019 року ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_3, отримує пенсію 1940 грн. Разом з нею з 2013 року проживає онук ОСОБА_7 Хлопчик перебуває на повному утриманні бабусі, яка також здійснює постійний догляд за ним. Батько ОСОБА_3 перебуває в місцях позбавлення волі. Мати ОСОБА_1 поживає в Росії та була позбавлена батьківських прав. Умови проживання задовільні, але потребують покращення. (а.с. 74).

Відповідно до висновку Тиврівської РДА № 01/01-21/528 від 20.03.2019 року Тиврівська РДА вважає доцільним надання дозволу на виїзд з України громадянину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків за кордон.(а.с. 86-87).

Згідно відповіді на адвокатський запит 21.02.2019 року наданою Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів-гімназією № 2 м. Гнівань ОСОБА_7 навчається у навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія № 2» м.Гнівань Тиврівський район Вінницької області з 1 вересня 2017 року по даний час.

Оскільки батько ОСОБА_7 на даний час перебуває у місцях позбавлення волі, питанням навчання, виховання, матеріального забезпечення ОСОБА_7 займається його бабуся ОСОБА_4, з якою вони разом проживають за адресою: АДРЕСА_3. ОСОБА_7, учень 2-Б класу, стоїть на обліку у соціально-педагогічній службі навчального закладу як дитина з сім'ї, яка перебуває у складних життєвих обставинах.

ОСОБА_4 постійно відвідує батьківські збори, цікавиться досягненнями онука в закладі освіти.

Мати ОСОБА_7 ОСОБА_1, з метою спілкування, двічі відвідувала сина в школі в січні 2019 року: перша зустріч проходила в присутності соціального педагога ОСОБА_17; друга зустріч ОСОБА_1 з сином не відбулася з причини його відсутності в закладі освіти. Дирекції НВК та соціально-психологічній службі ОСОБА_1 були надані документи щодо поновлення її в батьківських правах.

Питанням навчання ОСОБА_7, його фізичним розвитком, зі слів

ОСОБА_1, мати цікавилась безпосередньо у сина в телефонному

режимі. (а.с. 94).

Згідно довідки дошкільного навчального закладу № 5 № 23 від 18.02.2019 року ОСОБА_7 з 20.04.2015 року по 29.05.2017 року відвідував Гніванський дошкільний навчальний заклад № 5 в м. Гнівані, по вул. Промисловій, 22. Протягом усього часу перебування дитини в ДНЗ опікувалась ним тільки бабуся. Мати ОСОБА_7 жодного разу не відвідувала ДНЗ, не приймала участі у навчально-виховних заходах, батьківських зборах, взагалі не приймала ніякої участі у вихованні дитини. (а.с. 95).

Батько не надає згоди на вивезення матір'ю ОСОБА_7 в Росію оскільки їхні сини народилися в Україні і є громадянами України, а позивачка в 2017р. вже вивезла їхнього старшого сина - ОСОБА_9 за межі України на літні канікули і не повернула.

Свідок ОСОБА_18 дала показання про те, що відповідач - товариш її чоловіка. Позивачка з відповідачем, коли жили в м. Гнівані в його матері, то обоє постійно пиячили, а коли позивачка була вагітна із першою, а потім із другою дитиною, вона особисто давала їм гроші на дорогу, відправляла їх в Росію та умовляла їх отямитись і на новому місці змінити спосіб життя, але вони надані нею на дорогу кошти неодноразово пропивали та продовжували залишатись в Гнівані. Їхні діти народились в Гнівані, але потім вони все ж поїхали в Росію та забрали із собою молодшого сина ОСОБА_7, а старший син ОСОБА_9 залишився біля бабусі. ОСОБА_7 із Росії на Україну забрала баба, коли батько був в тюрмі, а мама вела неправильний спосіб життя.

Баба - жінка по характеру сварлива. Восени 2018 року позивачка приїхала в м. Гнівань та просила її піти з нею в дім ОСОБА_9, щоб провідати дитину. Вони ще запросили з собою депутата, взяли подарунки. Вони пішли до хати, ОСОБА_4 їх пустила в дім, хлопчик спав, а коли прокинувся, мати взяла його на руки та приласкала, він вів себе сковано, але без страху, а через 10 хвилин спілкування ОСОБА_19 стала кричати і забрала ОСОБА_7 з рук матері, говорила, що мама принесла сік, щоб отримати дитину, хотіла сік викинути і депутат ОСОБА_20 забрала пакет із продуктами, який привезла позивачка. До цього ОСОБА_7 часто спілкувався з мамою по телефону.

Баба у важку хвилину дітей підтримала, вона і тепер опікується дитиною, однак вона зараз в похилому віці, вона вже хвора і їй самій важко. В хаті, де проживає дитина не самі кращі побутові умови та потребують покращення. Раніше в баби були обидва хлопчики, вони часто були неохайні і брудні.

Бабуся забрала дітей ще маленькими, а мама з'явилась лише тепер однак, на її думку, в інтересах дитини буде передати ОСОБА_7 матері, так як з таким батьком в дитини немає майбутнього.

Свідок ОСОБА_21 дала показання про те, що вона - класний керівник ОСОБА_7 з 01.09.2017 року. Дитина постійно була доглянута і забезпечена. В перший клас його приводив і забирав батько, а після його арешту приходить бабуся. Вона відвідує всі збори і інші заходи. Хлопчик вихований і розумний. Маму вона побачила вперше в січні 2019 року, вона приїжджала в школу і говорила, що любить сина і хоче, щоб він був з нею, вважає, що бабуся справляється зі своїми обов'язками.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступного.

Позивачка звернулась до суду з позовом про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків за кордон без зазначення початку та закінчення строку вивозу та повернення дитини в Україну, в ході судового розгляду суд прийшов до переконання про намір позивачки залишити його в Російській федерації на ПМЖ.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та статтей 141, 153, 157 СК України.

Без дозволу батька можна провести дитину, якщо батько громадянин іншої країни або взагалі без громадянства і у дитячому свідоцтві про народження це записано. Якщо є у проїзному документі дитини відмітка про вибування на постійно для проживання за межами України або про взяття її на консульський облік у Українському дипломатичному представництві тієї країни, куди виїжджає неповнолітня дитина.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 11 Конвенції держави-учасниці вживають заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

На виконання умов ст.12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

В ході судового розгляду ОСОБА_7 пояснив, що він живе біля бабусі, батько в тюрмі, мама приїжджала до нього, а бабуся на неї насварилась і говорила, що не віддасть його. Мама приїжджала до нього три рази і ще дзвонила, говорила, що вона його любить, хотіла, щоб він їхав з нею до братика ОСОБА_9, говорила, що вони будуть жити в двокімнатній квартирі. Батько, коли не був в тюрмі, то з ним також грався і водив до школи. ОСОБА_9 йому по телефону ніколи не говорив, що його там ображають і по скайпу він бачив їхній будинок маму і брата ОСОБА_9. Він бажає проживати із бабусею, однак не заперечував і проти проживання із рідним братом ОСОБА_9 і матір'ю.

Суд також вважає за доцільне зазначити, що бабуся ОСОБА_7 - ОСОБА_4 виховує його із двохрічного віку, вона вилікувала його від важкої хвороби, що стверджується висновком Тиврівської ЦРЛ (а.с. 92) та самостійно доглядає внука і надалі має намір виховувати його. ОСОБА_7 звик до неї, перебуває з нею в дружніх відносинах, до даного часу в органів опіки і піклування попри незначні складнощі в побутових умовах претензій до неї не було. Вона офіційно призначалась опікуном ОСОБА_7, а він виявляє бажання і надалі залишатись із бабусею.

Виходячи із вище викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків за кордон, оскільки відсутні передбачені законом підстави для його задоволення і таке рішення не буде суперечити інтересам дитини.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 7, 141, 153, 157 СК України, Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, п.п. 1,2 ст. 3, ст. 11, ст. 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року,.

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд з України до Російської Федерації неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 без згоди та суповоду батька ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк до Вінницького апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд з дня виготовлення повного тексту рішення, тобто з 29.03.2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мазурчак А. Г.