ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 663/2162/17 Головуючий в І інстанції Клімченко М.І.
Номер провадження №22ц-819/7/19 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргуОСОБА_5 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді Клімченка М.І. від 10 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа Відділ надання адміністративних послуг виконавчого комітету Скадовської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право на проживання,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_6 звернулася із зазначеним позовом до відповідача, просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову ОСОБА_6 зазначає, що вона є власником житлового будинку, розташованого по адресу: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.1985 року. З 07.02.1985 року до 17.07.2004 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований у вказаному будинку до 2008 року. В березні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до позивача з проханням про тимчасову реєстрацію, посилаючись на те, що без реєстрації місці проживання він не може працевлаштуватися.

Однак з липня 2004 року відповідач не проживає в житловому будинку, про його місце проживання їй невідомо. У зв'язку з його реєстрацією позивач несе додаткові витрати по утриманню квартири та не має можливості отримати субсидію на комунальні послуги.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 27 березня 2018 року було замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог зі Скадовського районного сектору Державної міграційної служби на Відділ надання адміністративних послуг виконавчого комітету Скадовської міської ради.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 10 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в повному обсязі. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що районний суд не перевірив його доводи щодо поважності причин його непроживання у спірному будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 зазначає, що доводами апеляційної скарги скаржник не спростував правомірність рішення.

Справа переглядається в апеляційному порядку Херсонським апеляційним судом відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017р. №452/2017 та положень ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.13,14).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 17.07.2004 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано (а.с.15).

Відповідно до довідки про склад сім'ї виданої Скадовською міською радою № 5089 від 04.10.2017 року у будинку по АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_6 - позивачка, ОСОБА_7 - син позивачки, ОСОБА_5 - колишній чоловік позивачки (а.с.8).

Однак з акту обстеження житлових умов від 04.10.2017 року, складеного членами комісії Скадовської міської ради, вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований в АДРЕСА_3 але не проживає по даному адресу з 2004 року (а.с.7).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що він поїхав з дому одразу ж після розлучення, оскільки вважав, що у його дружини з'явився інший чоловік. Проживав весь час з 2004 року в м. Києві. На даний час не проживає в спірному будинку через те, що підозрює, що колишня дружина причетна до замаху на його вбивство. Позивачка поступово перенесла рештки його речей до гаражу і коли він з'являється вдома, вона погрожує йому вбивством. Разом з тим стверджує, що періодично він приїздить до будинку і виконує там ремонтні роботи. Зараз він також постійно проживає та працює неофіційно в м. Києві, а півтора роки тому створив нову сім'ю. У спірному будинку він не має наміру проживати, але бажає, щоб будинок залишився їх спільному сину, і з метою недопущення продажу будинку позивачкою, вважає за необхідне залишити за собою право на реєстрацію в ньому.

Доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач перешкоджає йому у користуванні спірним будинком відповідач суду не надав.

Колегія суддів вважає доведеним належними доказами той факт, що відповідач, як колишній член сім'ї позивачки, не проживає в будинку, який належить їй на праві приватної власності без поважних причин понад 1 рік.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивоване тим, що власник має право вимагати усунення відповідних перешкод у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується.

Частиною 1 ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на підставі ст. 72 ЖК України. При цьому суд не врахував, що вказана норма права регулює правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, у той час як предметом спору у даній справі є право на проживання колишнього члена сім'ї власника будинку в приватному будинку. До того ж, суд не звернув уваги, що позивачкою було заявлено вимоги на підставі ст. 150, 156 Житлового кодексу та ст. 405 ЦК України.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні, слід вважати, що позов підлягає задоволенню на підставі ст. 405 ЦК України.

Безпідставним є також і посилання районного суду при вирішенні даного спору на Закон України «Про власність», який на час виникнення спірних правовідносин втратив чинність.

Разом з тим, оскаржуване судове рішення є правильним по суті і в решті є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів належними та допустимими доказами того факту, що його колишня дружина створила йому перешкоди у проживанні в будинку.

Колегія суддів вважає, що звернення апелянта із заявою до правоохоронних органів щодо замаху на його вбивство, який мав місце 30.05.2017 р. у м. Києві та витяг із кримінального провадження №0002271 не є належними доказами, оскільки вони не містять відомостей про те, що у скоєнні зазначеного злочину підозрюється його колишня дружина ОСОБА_6 (а.с.42, 69-70), а пояснення апелянта в суді апеляційної інстанції по суті заявленого позову є непослідовними та суперечливими.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що рішення суд першої інстанції підлягає зміні лише в частині підстави задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 374, 375 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10 липня 2018 року змінити, вважати позов задоволеним на підставі ст. 405 ЦК України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 14 січня 2019 року.

Головуючий О.М. Полікарпова

Судді Л.П. Воронцова

П.Я. Ігнатенко