Постанова

Іменем України

25 березня 2019 року

м. Київ

справа № 211/2672/16-ц

провадження № 61-41785св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року у складі судді Папариги В. А. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу, посилаючись на те, що за договором позики від 18 листопада 2014 року він надав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 40 000,00 доларів США на строк до 31 грудня 2015 року.

Оскільки у встановлений договором строк ОСОБА_6 кошти не повернув, просив стягнути з нього заборгованість у розмірі 48 000,00 дол. США, 3 % річних за порушення грошового зобов'язання за період з 01 січня 2016 року до 27 травня 2016 року у розмірі 15 079,60 грн, індекс інфляції у розмірі 1 072,16 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 6 890,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики у розмірі 48 000,00 дол. США, що станом на 27 травня 2016 року становить 1 204 320,00 грн, 3 % річних у розмірі 15 079,60 грн та судові витрати 6 890,00 грн.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позичальник не виконав свої зобов'язання за договором позики, то порушене право позикодавця підлягає захисту шляхом задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного і об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та наданої оцінки, дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_4

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_6 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Зокрема, суди не звернули увагу на те, що розписка не є підтвердженням укладення договору позики між ним та позивачем, останнім не доведено належними та допустимими доказами наявності між сторонами договірних відносин.

Крім того, він особисто не був належним чином повідомлений про розгляд справи в апеляційному суді.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 подав відзив, у якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу та без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди та витребувано її з Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій установили, що 18 листопада 2014 року ОСОБА_7 надав ОСОБА_6 у борг грошові кошти у розмірі 48 000,00 дол. США, які останній зобов'язався повернути до 31 грудня 2015 року з щомісячною сплатою 700,00 доларів США, про що надав відповідну розписку.

В обумовлені сторонами строки відповідач борг не повернув.

Відповідно до висновка експерта від 17 серпня 2017 року № 3223-17 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної судом для перевірки доводів ОСОБА_6 щодо повернення ним позики у повному обсязі, підписи від імені ОСОБА_4 в графах «Принял» в розписках від 02 лютого 2015 року, 05 червня 2015 року та 20 листопада 2015 року виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов'язання не виконане (частина третя статті 545 ЦК України).

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Суди попередніх інстанцій установили, що між сторонами існують договірні правовідносини, позичальником не виконані зобов'язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, врахували встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину та зробили обґрунтований висновок про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача заборгованості за договором позики з урахуванням 3 % річних за невиконання грошового зобов'язання.

Визначений судом розмір за договором позики та нараховані за ним проценти ОСОБА_6 не оспорює.

Аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у редакції, що діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що апеляційний суд з власної ініціативи не призначив повторну судово-почеркознавчу експертизу щодо встановлення підпису на розписках про повернення ним позики, є безпідставними, оскільки сама по собі незгода відповідача з висновком експертизи, проведеної у ході розгляду цієї справи, не може бути підставою для проведення повторної. Висновок експерта оцінюється в сукупності з іншими доказами, кожен з яких не має для суду наперед встановленого значення.

Висновки судової почеркознавчої експертизи від 17 серпня 2017 року ОСОБА_6 не спростував, що є його процесуальним обов'язком відповідно до статті 10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), 81 ЦПК України.

Аргументи скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності і він не мав можливості надати відповідні докази та пояснення, а апеляційний суд завчасно не повідомив про час та місце розгляду справи, призначеної на 26 червня 2018 року, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Так, справа неодноразово (тричі) призначалася судом першої інстанції до розгляду, належним чином та особисто повідомлений ОСОБА_6 в судові засідання не з`являвся, надавав суду заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою без відповідних документів, що це підтверджують.

Крім того, ОСОБА_6, будучи завчасно (29 травня 2018 року) належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи за його апеляційною скаргою через свого представника ОСОБА_8, в судове засідання, призначене апеляційним судом на 26 червня 2018 року, не з'явився і про причини своєї неявки суд також не повідомив.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року та постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат

+