ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/731/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю позивача ОСОБА_4, представника відповідача Войтюка С.С.

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/29938/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 15 лютого 2019 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання недійсною довіреності.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В грудні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання недійсною довіреності Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 15 лютого 2019 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку та вказує, що ця ухвала постановлена з порушенням судом норм матеріального та процесуального права і підлягає до скасування. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджено фактичних обставин справи у їх сукупності, не проведено повного з'ясування обставин справи, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали. На думку апелянта, суд першої інстанції закриваючи провадження у справі, порушив правила предметної юрисдикції, не врахував висновки Верховного Суду, викладені в аналогічних справах та прийшов до помилкового висновку, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Апелянт вказує, що суд не врахував ту обставину, що публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад, проте сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Апелянт вважає, що визначаючи предметну юрисдикцію справи, суд повинен був виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та на думку апелянта передчасно прийшов до висновку, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і закрив провадження у справі, а тому просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, просить залишити оскаржувану ухвалу без змін. Вважає, що порушення прав, свобод чи інтересів позивача внаслідок видачі спірної довіреності не відбулося і підстав для захисту його приватного інтересу немає. Крім того вважає, що у ОСОБА_4 відсутнє право на звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки він не є стороною та/або заінтересованою спірного правочину та не довів, що вказаною довіреністю порушено його права та законні інтереси. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами недодержання в момент видачі спірної довіреності вимог ст. 203 ЦК України, у зв'язку з чим підстави для визнання недійсним вказаного правочину відсутні. Також зазначає, що судом апеляційної та касаційної інстанції під час розгляду справи №686/19039/17 була надана правова оцінка дійсності спірної довіреності.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав з підстав у ній наведених.

Представник відповідача Войтюк С.С. заперечив проти доводів апеляційної скарги та просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим і в силу ст. 19 КАС України підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які викладені в пунктах 2, 3 постанови від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», яка на час розгляду справи є чинною, цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п.п. 1, 5 ч. 2 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а також спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - це публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

З огляду на вищевикладене не вважається публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому фізична особа звернулася до суду за захистом права не публічного, а цивільного.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання недійсною довіреності, тобто предметом розгляду в цій справі є законність правочину, а саме договору доручення, що свідчить про приватно - правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-1094цс17.

За таких обставин, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що розгляд справи, в якій постановлено оскаржувану ухвалу, в порядку цивільного судочинства не передбачений ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 15 лютого 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. Пєнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк