Провадження № 2/225/532/2019
Справа № 225/1610/19

04 квітня 2019 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мигалевича В.В.,
секретаря - Голубової О.О.,
про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва,-
У березні 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 16.02.2016 року, де працював у ВП «Шахта» Центральна» в якості гірника підземного 2 р., забійника на відбійних молотках 6 р., гірником очисного забою 5 р. 28.06.2018 року його було звільнено за станом здоровя згідно висновку МСЕК ст. 40 КЗПП України і як пенсіонера по інвалідності з пособієм (наказ № 94 від 02.07.2018 р.)
Позивач зазначає, що за час роботи на шахті він одержав профзахворювання хронічну радикулопатію зліва в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху. Факт отримання зазначених захворювань підтверджено медичним висновком центральної лікарсько експертної комісії № 11/288 від 28.03.2018 року.
Відповідно до довідки 12ААА № 066913 від 26.06.2018 року, Обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК м. Краматорськ позивачу встановлено первинно за сукупністю 50 % втрати працездатності. Відповідно до довідки Обласної медико-соціальної профпаталогічної комісії, згідно витягу з акту огляду МСЕК позивача визнано людиною з інвалідністю 3-ї групи по профзахворюванню.
На підставі наданих позивачем медичних документів Дзержинським відділенням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у Донецькій області згідно постанови фонду позивачу було призначено страхові виплати та одноразову допомогу.
Актом розслідування хронічного професійного захворювання № б/н від 04.05.2018 року встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є потужність зовнішньої роботи при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба до 705,4 ВТ при ГДР 90 ВТ, перебування у вимушеній робочій позі до 55% часу робочої зміни ГДР - до 10%, вимушені нахили тулуба до 280 разів за зміну при ГДР до100 разів, рівень виробничого шуму до 98 дБА при ГДР 80 дБА.
Позивач зазначає, що у звязку із професійним захворюванням його фізичний стан погіршився, у звязку з чим йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у порушенні ритму його життя. Професійне захворювання позбавило його можливості займатися улюбленою справою, реалізувати свої звички і бажання. У звязку із професійним захворюванням погіршився стан його здоровя, лікування дає слабкі результати. Він спричиняє незручності рідним та близьким людям. Все це спричинило порушення звичайного укладу життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації його життя, якість якого в нього значно погіршилася.
У судове засідання позивач не зявився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
У судове засідання представник відповідача не зявився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з таких підстав:
Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 16.02.2016 року, де працював у ВП «Шахта» Центральна» в якості гірника підземного 2 р., забійника на відбійних молотках 6 р., гірником очисного забою 5 р. 28.06.2018 року його було звільнено за станом здоровя згідно висновку МСЕК ст. 40 КЗПП України і як пенсіонера по інвалідності з пособієм (наказ № 94 від 02.07.2018 р.), що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 4-5).
Згідно висновку лікарсько-експертної комісії № 11/288 від 28.03.2018 року, у позивача виникло професійне захворювання (а.с.7).
У відповідності до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.05.2018 року (а.с. 8-9), таке захворювання у позивача виникло з вини відповідача.
Відповідно довідки серії 12ААА № 066913 від 26.06.2018 року, Обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК м. Краматорськ позивачу встановлено первинно за сукупністю 50 % втрати працездатності. Відповідно до довідки Обласної медико-соціальної профпаталогічної комісії, згідно витягу з акту огляду МСЕК позивача визнано людиною з інвалідністю 3-ї групи по профзахворюванню. (а.с.6).
Згідно виписки з акта огляду МСЕК від 26.06.2018 року позивач є людиною з інвалідністю третьої групи з причини професійного захворювання, що підтверджується довідкою серії АВ № 0869683 від 26.06.2018 року (а. с. 6).
Зазначені обставини сторонами не оспорюються.
Спірним по справі є розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Проте із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена частина 3 статті 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.
Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Так, відповідно до ч. 8 ст. 36 чинного Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.
Суд враховує те, що відповідно до розяснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, Закону України від 23вересня 1999року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Конституційний Суд України в п. 4.1. Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин.
Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошовий еквівалент завданої моральної шкоди, що є достатньою сатисфакцією за ушкодження здоровя внаслідок професійного захворювання.
Окрім цього суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI (далі Закон), визначено розміри ставок судового збору за подання позовних заяв до суду.
Розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, згідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 07.12.2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року встановлено у розмірі 1921 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 141, 264,265 ЦПК України, суд,-
В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: