Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4310/18

номер провадження 2/695/567/19

02 квітня 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона та відповідач по справі зареєстрували шлюб 25.06.2016 року у Золотоніському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Від вказаного шлюбу у сторін 01.11.2016 року народився син ОСОБА_3.

Позивач наполягає, що починаючи з 22.01.2018 року сторони по справі шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо один від одного. Відповідач надання матеріальної допомоги на утримання сина не надає, добровільно про сплату аліментів сторонам домовитись не вдалось. Позивач наполягає, що відповідач по справі є працездатною здоровою людиною, а тому він спроможний та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина у розмірі, який буде достатнім для належного забезпечення потреб останнього. За таких обставин позивач змушена звернутись до суду з вимогами задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти.

Позивач направила до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач по справі надав до суду заяву, відповідно до якої просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки на час розгляду справи дитина проживає разом із ним та перебуває на його повному утриманні.

Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.01.2019 року.

Сторони по справі заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотаннями про розгляд справи за участю сторін до суду не направили.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Суд, вивчивши заяву позивача, матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволенню із наступних підстав.

Згідно з даними свідоцтва про шлюб (серії І-СР №130584 від 25.06.2016 року) сторони по справі зареєстрували шлюб у Золотоніському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Судом встановлено, що у сторін по справі 01.11.2016 року народився син ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про народження (серії І-КЕ №287936 від 07.11.2018 року).

Позивач наполягає, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, а самі сторони проживають окремо один від одного. Син сторін по справі проживає разом із позивачем та перебуває на її повному утриманні.

Свої доводи позивач стверджує довідкою, виданою виконавчим комітетом Плехівської сільської ради Оржицького району Полтавської області від 26.11.2018 року №1091-02-24, відповідно до якої ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, та має такий склад сімї: дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, який зобов`язані забезпечувати обоє батьків.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору та доводів сторін по справі, а також норм ст.. 181 СК України, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі.

Обґрунтовуючи свої доводи відповідачем до суду була надана довідка від 27.03.2019 року за №242, яка видана виконкомом Коробівської сільської ради та відповідно до якої до складу сімї відповідача входить його співмешканка ОСОБА_5, яка проживає без реєстрації за адресою місця проживання та реєстрації відповідача та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. На дату обстеження матеріально-побутових умов проживання 26.03.2019 року дитина проживає разом із батьком.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2, який складений комісією в складі сільського голови ОСОБА_6, депутатів сільської ради ОСОБА_7, секретаря сільської ради ОСОБА_8, остання провела обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2, та встановила, що разом із останнім проживає його син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який за зовнішніми ознаками добре розвинутий та доглянутий. Враховуючи вищевикладене комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_2 забезпечує гідні умови для проживання малолітньої дитини.

При розгляду вказаної справи суд враховує також витяг з протоколу засідання комісії №3 від 04.03.201 року складеного комісією з питань захисту прав дитини Золотоніської районної державної адміністрації, відповідно до змісту якого вбачається, що вказана Комісія визначила місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2. Суд також зважає, що на засіданні вказаної комісії була присутня сама ОСОБА_1 , яка повідомила, що не заперечує, щоб син ОСОБА_3 проживав з батьком, якщо той не чинитиме їй перешкод у спілкуванні із сином.

Окрім того суд не може залишити поза увагою і те, що позивач у своїй заяві від 01.04.2019 року фактично визнала, що на час розгляду справи в суді та винесення судового рішення дитина проживає з відповідачем.

Згідно з ч.,ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно норм ст.,ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, здійснивши системний аналіз наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що докази, проживання сина сторін по справі з відповідачем та перебування на його утриманні є достатніми для підтвердження вказаного факту.

Суд, при розгляді вказаної справи не враховує як достатній доказ проживання дитини разом з позивачем довідку Плехівської сільської ради Оржицького району Полтавської області, №1091-02-24 від 26.11.2018 року, оскільки вона складена значно раніше у часі та не відображає реальну ситуацію про місце проживання дитини, яка склалася саме станом на час розгляду матеріалів справи в суді.

Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що малолітній ОСОБА_3 не проживає з матір`ю, а проживає з батьком, та враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог, оскільки дитини мешкає з батьком та фактично перебуває на його повному утриманні, а тому підстави для стягнення аліментів із відповідача відсутні.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18 Конвенції про захист прав дитини). Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Таким чином вбачається, що вимоги позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, та не стверджуються доказами, які є недостатніми для встановлення та підтвердження доводів останньої.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Суд також вважає, що витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за рахунок держави, оскільки позивач від сплати судового збору звільнена, а у задоволенні позовних вимог їй відмовлено.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 10,

ст.,ст. 264, 265 ЦПК України,

ст.,ст. 199, 200 СК України суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину відмовити.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції суд протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя : Середа Л.В.