ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 640/11441/17

провадження № 22-ц/818/149/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участі секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Харківська державна академія фізичної культури,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської державної академії фізичної культури на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року в складі судді Ніколаєнко І.В.,

у с т а н о в и в:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із уточненим в подальшому позовом до Харківської державної академії фізичної культури та просила: визнати незаконним проведення конкурсного відбору для заміщення посади старшого викладача кафедри фізичної реабілітації та рекреації, затвердженого протоколами засідання вченої ради Харківської державної академії фізичної культури від 21 червня 2017 року № 14 та від 23 червня 2017 року № 15; визнати незаконним наказ Харківської державної академії фізичної культури від 17 березня 2017 року № 35 про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників Харківської державної академії фізичної культури в частині оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади старшого викладача кафедри фізичної реабілітації та рекреації; визнати її звільнення на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України незаконним; скасувати наказ Харківської державної академії фізичної культури від 23 червня 2017 року № 153-ОС про звільнення; зобов'язати Харківську державну академію фізичної культури працевлаштувати її в академії на посаді, що відповідає її освіті, професії (спеціальності) та кваліфікації; стягнути з Харківської державної академії фізичної культури на її користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу; зобов'язати Харківську державну академію фізичної культури відшкодувати завдану їй моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Позов мотивовано тим, що з 01 жовтня 2005 року вона перебувала у трудових стосунках з відповідачем, працюючи з 30 червня 2006 року на посаді старшого викладача кафедри спортивної медицини та фізичної реабілітації у зв'язку з обранням за конкурсом на умовах строкового трудового договору. При цьому конкурсну процедуру призначення на посаду старшого викладача позивач проходила декілька разів у 2006, 2011, 2013 та у 2016 роках. 22 червня 2016 року між нею, як науково-педагогічним працівником, та Харківською державною академією фізичної культури був укладений контракт № 643, на підставі якого позивач була призначена на посаду старшого викладача кафедри фізичної реабілітації і рекреації. Строк дії контракту встановлено з 22 червня 2016 року по 21 червня 2017 року. Порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників Харківської державної академії фізичної культури та укладення з ними трудових договорів (контрактів) був затверджений вченою радою 29 січня 2016 року. Посилається на те, що призначення на посаду старшого викладача повинно відбуватись на засадах конкурсного відбору, а не в порядку обрання за конкурсом. Конкурс на заміщення посади старшого викладача в порядку конкурсного відбору оголошується лише з моменту набуття цією посадою статусу вакантної, але не пізніше, ніж через два місяці після набуття такого статусу. Закінчення строку контракту не вимагає кожного разу проходження процедури конкурсного відбору. Якщо працівник відповідає займаній посаді, сумлінно виконує свої обов'язки, достатньо на засіданні конкурсної комісії враховуючи якості виконання індивідуального плану роботи викладача та прийняти рішення про продовження строку контракту з таким працівником. В порушення вимог чинного законодавства, у березні 2017 року, тобто за три місяці до закінчення строку дії її контракту, відповідачем було оголошено конкурсний відбір для заміщення вакантної посади старшого викладача кафедри фізичної реабілітації і рекреації та запропоновано позивачу прийняти участь у конкурсному відборі. 07 квітня 2017 року вона подала заяву для участі в конкурсному відборі для заміщення вакантної посади старшого викладача кафедри фізичної реабілітації і рекреації та була допущена до участі у конкурсному відборі. 21 червня 2017 року перші результати конкурсного відбору були скасовані і оголошено проведення конкурсного відбору потворно. У зв'язку з вказаними обставинами, 21 червня 2017 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода до контракту від 22 червня 2016 року № 643, відповідно до якої строк дії контракту було продовжено до 23 червня 2017 року. За результатами повторного голосування членів вченої ради на засіданні 23 червня 2017 року позивач не отримала більше 50% голосів присутніх членів вченої ради, у зв'язку з чим, була звільнена на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним, оскільки воно відбулося з порушенням вимог частини 3 статті 184 КЗпП України, якою передбачено, що звільнення вагітних жінок не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Станом на 22 червня 2017 року позивач знаходилась на 6 тижні вагітності. Викладені обставини викликали нервове перенапруження, що спровокувало токсикоз та обтяжений акушерський анамнез. Вона була направлена на стаціонарне лікування до КЗОЗ "Харківський міський пологовий будинок № 3". У зв'язку з навмисним порушенням процедури конкурсного відбору, що призвело до незаконних результатів конкурсу та незаконного звільнення, їй були заподіяні душевні страждання у вигляді переживань у зв'язку з тим, що з нею не був переукладений контракт на новий строк, хоча вона протягом всієї трудової діяльності виявляла себе як сумлінний працівник, завжди викладала навчальні дисципліни на високому науково-теоретичному рівні, має нагороди та заохочення, її цінували колеги і безпосередній керівник, має найвищий рейтинг серед науково-педагогічних працівників кафедри щодо кількості та якості наукових публікацій, весь свій вільний час присвячувала життю кафедри, постійно переймалась її проблемами, робота була сенсом її життя. Звільнення у стані вагітності призвело не лише до фізичних страждань, але й до втрати психологічної рівноваги, у зв'язку з чим вона має докладати зусиль для організації свого життя та життя своїх близьких; суму відшкодування моральної шкоди оцінює в розмірі 20 000 грн.

Харківська державна академія фізичної культури позов не визнала. В письмових відзивах на позовну заяву, поданих Москальовою Світланою Валеріївною та Каплаух Вікторією Олександрівною - представниками Харківської міської ради, просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзиви мотивовані безпідставністю позовних вимог, оскільки при звільненні позивача були дотримані вимоги чинного трудового законодавства, а підстави для поновлення останньої на роботі, її працевлаштування на іншій посаді, з урахуванням її вагітності, відсутні, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року позов задоволено частково. Визнано незаконним проведення конкурсного відбору для заміщення посади старшого викладача кафедри фізичної реабілітації та рекреації, яку до 23 червня 2017 року обіймала ОСОБА_1, затвердженого протоколами засідання вченої ради Харківської державної академії фізичної культури від 21 червня 2017 року № 14 та від 23 червня 2017 року № 15. Визнано незаконним наказ Харківської державної академії фізичної культури від 17 березня 2017 року № 35 про оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників Харківської державної академії фізичної культури в частині оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади старшого викладача кафедри фізичної реабілітації та рекреації, яку до 23 червня 2017 року обіймала ОСОБА_1 Визнано звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України незаконним. Скасовано наказ Харківської державної академії фізичної культури від 23 червня 2017 року № 153-ОС про звільнення ОСОБА_1 Зобов'язано Харківську державну академію фізичної культури працевлаштувати ОСОБА_1 на посаду, що відповідає її освіті, професії (спеціальності) та кваліфікації. Стягнуто з Харківської державної академії фізичної культури на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу в розмірі 96 472 грн. 08 коп. Зобов'язано Харківську державну академію фізичної культури відшкодувати моральну шкоду на користь ОСОБА_1 в розмірі 5 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад науково - педагогічних працівників та його проведення відбулось з порушенням норм чинного законодавства; звільнення позивача відбулося з порушенням норм частини 3 статті 184 КЗпП України; середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача розраховано відповідно до статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» та правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100; моральні страждання, які зазнала позивач, з урахуванням вимог розумності, справедливості та співмірності судом першої інстанції оцінено в розмірі 5 000 грн.

В червні 2018 року Харківська державна академія фізичної культури подала апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що проведення конкурсу відбулося на підставі Порядку проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення з ними трудових договорів (контрактів) Харківської державної академії фізичної культури, затвердженого Протоколом Вченої ради від 21 січня 2016 року № 8; вказаний Порядок відповідає вимогам Рекомендацій щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково - педагогічних працівників та укладення з ними трудових договорів (контрактів), затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 05 жовтня 2015 року № 1005; судом першої інстанції залишено без уваги, що строк дії трудового контракту ОСОБА_1 закінчився 23 червня 2017 року, а обов'язковою умовою для укладення нового контракту на заміщення посади старшого викладача кафедри є проходження конкурсного відбору; позивач не надавала роботодавцю довідок про вагітність та не повідомляла про знаходження на лікарняному; оскільки звільнення позивача відбулося без порушень КЗпП України, підстави для стягнення з Харківської державної академії фізичної культури на користь позивача середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди відсутні.

16 серпня 2018 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалив законне, обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Україна є правовою державою, у якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі й мають відповідати їй (стаття 1, частини 1, 2 статті 8 Конституції України).

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Частиною 1 статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 3 статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення статті 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, а також особливості порядку звільнення чи продовження дії контракту.

У статті 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з пунктом 10 Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов'язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов'язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3статті 23 цього Кодексу), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Припинення трудового договору через закінчення строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору він виявив під час його укладення, а тому погодився на припинення такого договору в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Матеріали справи свідчать, що між Харківською державною академією фізичної культури та ОСОБА_1 22 червня 2016 року було укладено трудовий контракт з науково-педагогічним працівником № 643, відповідно до умов якого ОСОБА_1 призначена на посаду старшого викладача кафедри фізичної реабілітації і рекреації. Згідно з пунктом 8.1 контракту строк його дії встановлено до 21 червня 2017 року.

21 червня 2017 року між Харківською державною академією фізичної культури та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до контракту від 22 червня 2016 року № 643, відповідно до умов якої строк дії контракту подовжено до 23 червня 2017 року.

Наказом Харківської державної академії фізичної культури від 21 червня 2017 року за № 151-ОС ОСОБА_1, як старшому викладачу кафедри фізичної реабілітації і рекреації, продовжено термін перебування на посаді з 22 червня 2017 року по 23 червня 2017 року.

Наказом Харківської державної академії фізичної культури від 23 червня 2017 року за № 153-ОС ОСОБА_1, старшого викладача кафедри фізичної реабілітації і рекреації, звільнено на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку дії трудового контракту.

Оскільки строк дії трудового контракту ОСОБА_1 закінчився 23 червня 2017 року, то відповідно закінчилися і трудові відносини позивача з Харківською державною академією фізичної культури.

Позивач, підписуючи контракт та додаткову угоду до контракту, виявила свою волю на припинення такого контракту після закінчення строку на який він був укладений, а тому доводи позивача щодо незаконного звільнення є необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, звільнення позивача у зв'язку із закінченням строку дії трудового контракту здійснене відповідачем з дотримання вимог КЗпП України, тому підстави для визнання його незаконним та скасування наказу про звільнення задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 3 статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Звільнення жінок, зазначених у частині 3 статті 184 КЗпП України, у зв'язку із закінченням строку трудового договору має свої особливості.

Звільнення вагітної жінки на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України провадиться з обов'язковим працевлаштуванням, однак власник зобов'язаний при цьому працевлаштувати жінку на цьому ж або іншому підприємстві відповідно до її фаху. Розрив у часі між звільненням і працевлаштуванням у цьому випадку не допускається. Однак відносини між власником (підприємством) і працівницею з дня закінчення строку трудового договору мають істотну специфіку. Передбачено збереження за жінкою на період працевлаштування середньої заробітної плати, однак не більше ніж на три місяці з дня закінчення строкового трудового договору.

Тобто звільнення на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України вагітних жінок провадиться з обов'язковим працевлаштуванням. Не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав цей обов'язок по працевлаштуванню, якщо звільненій працівниці не була надана на тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або запропонована робота, від якої вона відмовилась з поважних причин (наприклад, за станом здоров'я).

Таким чином, частиною 3 статті 184 КЗпП України встановлено гарантії для окремих категорій працівників, а саме: заборонено звільнення, зокрема, вагітної жінки та передбачено обов'язкове працевлаштування у випадках її звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення.

У разі, якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника немає.

Однак при невиконанні власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом протягом трьох місяців обов'язку по працевлаштуванню звільненого працівника за пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпП України, зокрема вагітної жінки, за заявою такої особи може вирішуватися спір не про поновлення на роботі, а про виконання зобов'язання по працевлаштуванню.

Невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення, обов'язку по працевлаштуванню протягом трьох місяців є підставою для покладення на нього відповідно до частини 2 статті 232 КЗпП України обов'язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця, а не про поновлення на попередній роботі.

Такий правовий висновок зроблено як Верховним Судом України у постанові у справі за № 6-127цс12 від 23 січня 2013 року, так і підтверджено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 175/167/16-ц від 16 січня 2018 року.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вона повідомляла Харківську державну академію фізичної культури про її вагітність та подавала відповідні довідки. А тому підстави вважати, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем було порушено вимоги частини 3 статті 184 КЗпП України відсутні.

Крім того, відповідно до листа Національного фармацевтичного університету від 22 січня 2019 року № 125/01.2 ОСОБА_1 працювала в Національному фармацевтичному університеті на 0,5 ставки старшого викладача кафедри фізичного виховання та здоров'я з 03 жовтня 2017 року по 06 серпня 2018 року (наказ від 02 жовтня 2017 року № 838к). З 28 листопада 2017 року по 17 квітня 2018 року знаходилась у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами. З 17 квітня 2018 року по 06 серпня 2018 року ОСОБА_1 знаходилась у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. А з 06 серпня 2018 року і по теперішній час працює на посаді завідувача кафедри фізичного виховання та здоров'я.

Доводи позовної заяви щодо порушення порядку проведення конкурсного відбору для заміщення посади старшого викладача кафедри фізичної реабілітації та рекреації Харківської державної академії фізичної культури суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки вони не впливають на висновки про те, що звільнення ОСОБА_1 у зв'язку із закінчення строку дії трудового контракту відбулося без порушення норм КЗпП України.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Харківська державна академія фізичної культурипри зверненні до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою сплатила судовий збір в розмірі 1 920 грн., що документально підтверджено платіжним дорученням від 10 липня 2018 року № 774 (а. с. 64 т. 2).

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги Харківській державній академії фізичної культуринеобхідно компенсувати понесені судові витрати за рахунок держави в розмірі 1 920 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської державної академії фізичної культури - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року - скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської державної академії фізичної культури про визнання результатів конкурсного відбору та звільнення незаконними, скасування наказу про звільнення та працевлаштування, стягнення середньої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Компенсувати Харківській державній академії фізичної культурисудовий збір в розмірі 1 920 грн. (одна тисяча дев'ятсот двадцять грн.) за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова