Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 712/13640/16-ц

провадження № 61-31827св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у складі судді Романенко В. А. від 31 липня 2017 року та рішення апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Новікова О. М., Храпка В. Д. від 09 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про визнання недійсними правовстановлюючих документів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вони є співвласниками домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1, проте у липні 2015 року їм стало відомо, що державним нотаріусом першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В. видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 лютого 2015року, згідно якого відповідач ОСОБА_7 є спадкоємцем житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідач не має жодного відношення до будинку по АДРЕСА_1, оскільки його будинок знаходиться взагалі за іншою адресою, позивачі, уточнивши свої позовні вимоги, просили суд визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності НОМЕР_1 від 07 лютого 1969 року, видане ОСОБА_17, на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в частині вуличного порядкового номера майна, а саме АДРЕСА_1. Визнати недійсним свідоцтво про право власності від 24 жовтня 1980 року, видане державним нотаріусом першої Черкаської державної нотаріальної контори, згідно якого ОСОБА_18 є власником 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 в частині вуличного порядкового номера спадкового майна, а саме АДРЕСА_1. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 жовтня 1980 року, видане державним нотаріусом першої Черкаської державної нотаріальної контори, згідно якого ОСОБА_18 успадкувала 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в частині вуличного порядкового номера спадкового майна, а саме АДРЕСА_1 в м. Черкаси. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 лютого 2015 року (реєстр № 1-2014) згідно якого ОСОБА_7 є спадкоємцем житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в частині вуличного порядкового номера спадкового майна, а саме АДРЕСА_1. Визнати, що ОСОБА_7 є спадкоємцем житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2017 року позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право особистої власності НОМЕР_1 від 07 лютого 1969 року, видане ОСОБА_17 в частині присвоєння порядкового номеру АДРЕСА_1, у зв'язку з його невідповідністю рішенню виконавчого комітету Черкаської міської Ради депутатів трудящих № 58 від 29 січня 1969 року про затвердження акту прийому в експлуатацію та визнання права власності на будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_17 В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки свідоцтво про право власності на будинок в частині присвоєння порядкового номеру не відповідає рішенню Черкаської міської ради, тому воно в цій частині підлягає визнанню недійсним, проте це не тягне за собою недійсність виданих на підставі вказаного свідоцтва в послідуючому правовстановлюючих документів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачами не доведено порушення їх прав власності присвоєнням одного порядкового номеру двом будинковолодінням під літерами «А-1» та «Л-1».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 712/13640/16-ц з Соснівського районного суду м. Черкаси.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що вони, як власники майна по АДРЕСА_1, мають право вимагати визнання недійсними інших правовстановлюючих документів, які порушують їх права, а тому оскільки ОСОБА_7 є власником майна по АДРЕСА_2, тому він не може бути власником майна пор АДРЕСА_1.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державною нотаріальною конторою від 16 червня 1981 року, ОСОБА_4 належить 11/20 частин будинку літер «А-1», сараїв «Б», «И», гаража-сараю «Г'», льоху «В», огорожі та водоколонки, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 є власником 9/20 частин житлового будинку «А'-1» з відповідними надвірними спорудами: сарай з погребом «В», погріб «Г», вбиральня «Р», вбиральня «Д», огорожа 2, огорожа 5, водоколонка 3, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 01 вересня 2006 року.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 29 січня 1969 року № 58 затверджено акт-прийому в експлуатацію будинку по АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_17 та визнано право власності на будинок по АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_17

10 лютого 1969 року Черкаським відділом комунального хазяйства видано свідоцтво НОМЕР_1 від 07 лютого 1969 року на право особистої власності на жилий будинок літер «Л-1», який знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_17

Після смерті ОСОБА_17 власником будинку по АДРЕСА_1 літер «Л-1» на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину від 24 жовтня 1980 року була ОСОБА_18

06 лютого 2015 року державним нотаріусом першої Черкаської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_18 є ОСОБА_7 Спадщина на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку літер «Л-1» з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого першою Черкаською державною нотаріальною конторою 24 жовтня 1980 року за № 1-8401, свідоцтва про право власності, виданого першою Черкаською державною нотаріальною конторою 24 жовтня 1980 року за № 1-8399, зареєстрованих в Черкаському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації 18 грудня 1980 року № 2730. Житловий будинок з прибудовами та підвалом під літ. «Л-1, л, л1, пд.», цегляний, загальною площею 82,2 кв. м., житловою площею 48,5 кв. м. та надвірні споруди: гараж під літ. «У».

Таким чином за адресою: АДРЕСА_1 розташовані два будинковолодіння під літерами «А-1» та «Л-1».

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі посилалися на порушення своїх прав наявністю спору про користування земельною ділянкою.

Разом з тим, судом установлено, що рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 13 березня 2014 року між даними сторонами вже встановлено порядок користування земельною ділянкою. Визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, загальною площею 368 кв. м, виділивши ОСОБА_4 частину земельної ділянки площею 185 кв. м. а ОСОБА_5 - частину земельної ділянки площею 152 кв. м, залишивши в спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 частину земельної ділянки площею 31 кв. м згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 39/Буд від 26 листопада 2013 року. У задоволенні позову ОСОБА_18 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Черкаська міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому за змістом статей 3, 215 ЦПК України 2004 року позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що за адресою: АДРЕСА_1 розташовані два окремих будинковолодіння під літерами «А-1» та «Л-1», суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову у зв'язку із недоведеністю позивачами порушення їх прав.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило