Справа № 428/258/19
Провадження №6/428/1/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

старшого державного виконавця Красавської М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродончанка» ОСОБА_2, -

встановив:

Старший державний виконавець Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродончанка» ОСОБА_2.

В обґрунтування подання державний виконавець вказала, що ОСОБА_2, яка є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродончанка» ухиляється від виконання судового рішення.

В судовому засіданні старший державний виконавець Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 підтвердила доводи, наведені в обґрунтування подання, просила його задовольнити. Уточнила, що в поданні допущена описка у написанні прізвища керівника боржника, правильно прізвище "Касьянова".

Розглянувши вказане подання, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сєвєродончанка» є боржником у зведеному виконавчому провадженні №56707160.

27.06.2018 року було відкрито виконавче провадження №5667103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області №913/643/17, виданого 04.06.2018 року щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродончанка» на користь Державної судової адміністрації України судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2756,42 грн., судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3032,06 грн., судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 3854,82 грн.

04.07.2018 року було відкрито виконавче провадження №56692163 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області №913/643/17, виданого 04.06.2018 року щодо стягнення з Товариство з обмеженою відповідальністю «Сєвєродончанка» на користь ОСОБА_3 вартості частини майна товариства пропорційної частці учасника у статутному фонді товариства в розмірі 183761 грн.

04.07.2018 року виконавчі провадження №56671031, №56692163 були об'єднані у зведене виконавче провадження №56707160.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Старший державний виконавець Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 є належним суб'єктом звернення з зазначеним поданням до суду, що підтверджується належними та достатніми доказами, наявними в матеріалах справи.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавець зобов'язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п.8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в'їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень органів доходів і зборів щодо інформування органів доходів і зборів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких органами доходів і зборів було виявлено порушення митних правил.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання. При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов'язків. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

23.11.2018 року керівник боржника - директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродончанка» ОСОБА_2 надала письмові пояснення. З наданих пояснень встановлено, що їй відомо про відкриття виконавчого провадження та про те, що 24.07.2018 року державним виконавцем при проведенні виконавчих дій було арештовано та описане майно підприємства. Також у поясненні зазначено, що наприкінці 2013 року були звільнені усі працівники підприємства, в 2014 році почалась його ліквідація.

Зі змісту подання та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем вчинялись заходи, спрямовані на примусове виконання рішення суду, боржник достовірно знав і про винесене судове рішення, і про відкриття виконавчого провадження і про необхідність вжити заходи щодо виконання рішення суду у повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно Товариство з обмеженою відповідальністю «Сєвєродончанка» має невиконані зобов'язання, проте державним виконавцем не було доведено, що ці зобов'язання не виконуються керівником підприємства навмисно і не доведено вини ОСОБА_2 в ухиленні від їх виконання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що факт навмисного та свідомого невиконання зазначених обов'язків боржником не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні належними та достатніми доказами.

Також суд враховує, що свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Проте згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Суд вважає, що за встановлених по справі обставин встановлення такого обмеження щодо директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродончанка» ОСОБА_2 не буде відповідати критеріям законності, переслідувати легітимну мету, що передбачено у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції і перебувати у справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом, бути пропорційним меті його застосування, як це зазначалось у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року), "Ігнатов проти Болгарії" («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року).

За таких обставин суд не вбачає законних підстав для обмеження керівника боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, що має наслідком відмову в задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст. 258, 260, 261, 353-355, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВив:

Відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродончанка» ОСОБА_2.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. І. Кордюкова