Єдиний унікальний номер 235/5849/17 Номер провадження 22-ц/804/121/19

Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1 Єдиний унікальний номер 235/5849/17
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/121/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів Новікової Г.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2018 року цивільну справу № 235/5849/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Донецької області, ОСОБА_5, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про визнання незаконним та скасування розпорядження про передачу в оренду земельних ділянок, визнання недійсним договору оренди землі, зобовязання прийняти рішення за заявою про виділення земельної ділянки у натурі (на місцевості) (головуючий у 1 інстанції Назаренко Г.В., повний текст рішення складено 01 жовтня 2018 року),

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 квітня 2014 року вона набула право власності на земельну частку (пай) у розмірі 6,60 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що перебуває у колективній власності КСП «Іванівське» с.Іванівка Красноармійського району. Але їй було відмовлено у державні реєстрації земельної ділянки з тих підстав, що належна їй земельна ділянка на знаходиться в межах земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель невитребуваних паїв, яка використовується ОСОБА_5 підставі договору оренди землі від 01.09.2015 року укладеного на строк сім років.

Для реалізації права на пай 14 червня 2017 року вона звернулася до відповідача із заявою про витребування і виділення Красноармійською районною держадміністрацією їй, як спадкоємцю земельної частки (паю), а також з вимогою про розірвання, припинення дії договору оренди землі. Але її заява по суті розглянута не була та будь-яке рішення з цього питання не прийнято. Вона отримала лише письмову відповідь у формі листа згідно Закону України «По звернення громадян» в якій її повідомлено, що орендарю ОСОБА_5 направлено лист з пропозицією щодо припинення права користування (оренди) спірною земельної ділянки для подальшої передачі паїв у власність громадян-власників сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Позивач вважає, що укладений між відповідачами договір оренди землі не відповідає чинному законодавству в частині строку його дії, оскільки строк договору по невитребуваним власниками землям повинен встановлюватися до оформлення власниками права власності на земельну ділянку та звернення із заявами про виділ землі (паю) у натурі.

Крім того, на її думку одноособове розпорядження голови Красноармійської районної державної адміністрації 29.07.2015р. про передачу ОСОБА_5 в оренду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель невитребуваного пайового фонду на території Іванівської сільської ради не відповідає вимогам Закону України «Про місцеві державні адміністрації» оскільки видано з перевищенням повноважень.

На підставі наведеного, позивач просила визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Красноармійської районної державної адміністрації від 29.07.2015р. № 221 про передачу ОСОБА_5 в оренду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель невитребуваного пайового фонду на території Іванівської сільської ради; визнати недійсним договір оренди землі б/н від 01.09.2015р., укладений між Красноармійською районною державною адміністрацією Донецької області та ОСОБА_5, з внесенням запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки загальною площею 32,4367 га, кадастровий № :11:000:0612; зобовязати Красноармійську районну державну адміністрацію Донецької області прийняти рішення про виділення їй у натурі як спадкоємцю земельної частки (паю) розміром 6,25 кадастрових га ріллі, що перебувало у колективній власності КСП «Іванівське» с.Іванівка Красноармійського району на території Іванівської сільської ради.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_4 районну державну адміністрацію Донецької області прийняти рішення за заявою ОСОБА_3 від 14 червня 2017 року про виділення земельної ділянки у натурі (на місцевості). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду змінити та ухвалити нове, задовольнивши її позовні вимоги у обсязі. Вважає, що часткове задоволення її вимог призведе до подальшого порушення її прав, оскільки всі її вимоги були послідовні і взаємоповязані.

В обґрунтування позивач зазначає доводи, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві. Зокрема вважає, що суд не надав належної оцінки її доводам щодо порушення її прав на земельну ділянку внаслідок дії відповідачів; не звернув увагу, що спірне розпорядження про передачу в оренду земельних ділянок було прийнято з порушенням процедури і є неправомірним; та укладений між відповідачами договір оренди землі не відповідає вимогам закону, а саме його укладено на строк більший, ніж встановлено законом.

Відповідач ОСОБА_5 надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначила, що рішення про передачу їй в оренду земельних ділянок для ведення сільськогосподарського виробництва прийнято у формі, встановленій законом. Договір оренди землі містить в собі всі істотні умови, що предявляються до нього законом. Норма ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», на якій посилається позивач, не забороняє сторонам визначити конкретний строк передачі в оренду нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок.

Відповідач ОСОБА_4 районна державна адміністрація також надала відзив на апеляційну скаргу, у якому не заперечує проти часткового задоволення апеляційної скарги та просить в частині визнання незаконним розпорядження голови райдержадміністрації залишити рішення суду першої інстанції без змін, а в частині визнання недійсним договору оренди змінити. В обґрунтування зазначає, що розпорядження голови місцевої державної адміністрації видане ним в рамках повноважень. Водночас утворення колегії місцевої державної адміністрації не є обовязковим. Щодо вимог про розірвання договору оренди та про зобовязання прийняти рішення за заявою про виділення земельної частки в натурі, то вони послідовні та взаємоповязані. Без визнання недійсним або розірвання договору оренди з ОСОБА_5 неможливо присвоїти кадастровий номер та виділити в натурі в натурі земельну ділянку.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, просила рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Інші особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину. (ст..2)

Згідно положень ст.3 Закону «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставою для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» прийняття рішень щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (ділянок) віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Іванівське» розміром 6,60 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) належала ОСОБА_6 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на підставі рішення Красноармійської (після зміни назви ОСОБА_4) районної державної адміністрації від 12 січня 1996 року № 10 і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 12.01.1996р. за №327.

9 листопада 1998 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 20.11.1998р. виконкомом Іванівської сільської ради Красноармійського району Донецької області.

Відповідно до розпорядження голови Красноармійської районної адміністрації Донецької області «Про передачу гр.ОСОБА_5 в оренду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель не витребуваного пайового фонду на території Іванівської сільської ради» від 29 липня 2015 року № 221 затверджено технічну документацію із землеустрою встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для подальшої передачі в оренду гр.ОСОБА_5 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель не витребуваного пайового фонду загальною площею 140,4635 га ріллі. Та передано останній в оренду терміном на сім років земельні ділянки загальною площею 140,4635 га ріллі, а саме: 32,4367 га, кадастровий № :11:000:0612; 33,0796 га, кадастровий № 6:11:000:0613, 74,9472 га, кадастровий № :11:000:0614, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель не витребуваного пайового фонду колишнього КСП «Іванівське» на території Іванівської сільської ради з перенесенням меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

На підставі зазначеного вище розпорядження 01 вересня 2015 року між Красноармійською районною державною адміністрацією Донецької області та ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі, предметом якого є три земельні ділянки загальною площею 140,4635 га ріллі кадастрові № :11:000:0612 - 32,4367 га, :11:000:0613 33,0796 га, :11:000:0614 74,9472 га із земель не витребуваного пайового фонду колишнього КСП «Іванівське» на території Іванівської сільської ради, нормативною грошовою оцінкою 4761779,45 грн., строком на 7 років.

Право оренди вказаної землі зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.09.2015р., індексний № 24534387.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 квітня 2014 року державним нотаріусом Другої красноармійської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 175 ОСОБА_3 є спадкоємцем права на земельну частку (пай) розміром 6,60 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель, що розташовані у КСП «Іванівське» с. Іванівка Покровського району Донецької області, що належало її матері ОСОБА_6, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії №000253, виданого Красноармійською районною державною адміністрацією Донецької області 12 січня 1996 року.

25 квітня 2016 року Красноармійською районною державною адміністрацією Донецької області ОСОБА_3 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у розмірі земельного паю КСП «Іванівське» на території Іванівської сільської ради за вих. № 01-0858-29.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 складено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на замовлення ОСОБА_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі земельного паю КСП «Іванівське» на території Іванівської сільської ради Покровського району Донецької області.

Згідно висновку управління Держгеокадастру у Красноармійському районі Донецької області від 08.07.2016р. № 02/200/1 в наданні послуги про державну реєстрацію земельної ділянки з видачею витягу з державного земельного кадастру управлінням Держгеокадастру у Красноармійському районі ОСОБА_3 відмовлено, так як земельна ділянка знаходиться в оренді ОСОБА_5 на підставі договору оренди землі від 18.09.2015р.

14 червня 2017 року ОСОБА_9 звернулась до Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області із заявою про розірвання договору оренди землі, дострокове припинення його дії по землям не витребуваного пайового фонду, що був укладений між Красноармійською районною державною адміністрацією і ОСОБА_5, із внесенням даних про припинення дії договору у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і до Державного земельного кадастру; виділення їй як спадкоємцю власнику сертифіката на право на земельну ділянку (пай) земельної ділянки розміром 6,2500 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Іванівської сільської ради.

Згідно повідомлення Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області від 18.07.2017р. № 01-0487-29 з метою вирішення питання виділення ОСОБА_3 в натурі земельної ділянки райдержадміністрацією направлено на адресу ОСОБА_5 лист з пропозицією щодо припинення права користування (оренди) земельної ділянки площею 6,25 кадастрових га ріллі, яка входить до складу земельної ділянки загальною площею 32,4367 га, кадастровий № :11:000:0612 для подальшої передачі паїв у власність громадян-власників сертифікатів на право на земельну частку (пай).

За таких обставин, задовольняючі позовні вимоги частково суд першої інстанції обґрунтованого виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав та обґрунтованість позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування розпорядження про передачу землі в оренду та визнання недійсним договору оренди землі, якій укладено між відповідачами.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що розпорядження про передачу землі в оренду видано з перевищенням повноважень голови районної державної адміністрації оскільки відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державні адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Згідно ст.6 Закону «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обовязковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Положеннями ст.13 Закону «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами Украйни, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством (ст..41).

Таким чином, Законом «Про місцеві державні адміністрації» не передбачено обовязкового колегіального прийняття рішень про передання земельної ділянки в оренду, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при виданні спірного розпорядження від 29.07.2015 року №221 голова Красноармійської міськрайонної державної адміністрації діяв в межах своїх повноважень.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо невідповідності закону укладеного між відповідачами договору оренди землі та наявності підстав для визнання його недійсним, оскільки за положеннями частин першої та третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Істотними умовами договору оренди землі згідно ст.15 Закону України «Про оренду землі» є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Оспорюваний договір оренди землі між Красноармійською районною державною адміністрацією та ОСОБА_5 містить в собі всі істотні умови, що предявляються до нього законом, зокрема, обєкт оренди, строк дії договору оренди (7 років), орендна плата, а тому підстави вважати, що такий договір суперечити Закону, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, відсутні.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо невідповідності договору в частині встановлення конкретного строку дії договору вимогам закону, оскільки визначений п.8 цього договору строк його дії (7 років (з правом пролонгації)) не суперечить вимогам ст.16 Закону України «Про оренду землі» відповідно до якої при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.

За змістом статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки.

У пунктах 37 та 40 договору оренди землі від 01 вересня 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та Красноармійською районною державною адміністрацією Донецької області, визначено, що дія договору оренди припиняться в випадках передбачених законом. Перехід права власності на орендовані земельні ділянки до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря, є підставою для зміни умов або розірвання договору. Тобто, умовами укладеного договору враховані застереження які визначено чинним законодавством.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, статтею 15 «Про оренду землі», для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між відповідачами, немає і позивач своїх вимог не довів.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо необхідності внесення змін до резолютивної частини рішення в частині зобовязання ОСОБА_4 районну державну адміністрацію Донецької області прийняти рішення за заявою позивача від 14 червня 2017 року про виділення земельної ділянки у натурі (на місцевості) с зазначення конкретної земельної ділянки розміром 6,25 га, що перебувало у колективній власності КСП «Іванівське», оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) розміром 6,60 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, тоді як заявлені нею позовні вимоги стосуються виділення в натурі земельну ділянку (пай) площею 6,25 га ріллі. Відтак, позивачем не доведено, що спір стосується однієї й тої самої земельної ділянки, а судові рішення ґрунтуються на припущеннях, що заборонено частиною шостою статті 81 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві, зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і обєктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

ОСОБА_10

ОСОБА_11

Повний текст постанови складений 10 січня 2019 року

ОСОБА_12 ОСОБА_2