Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" березня 2019 р. Справа № 607/23789/18

Номер провадження2/608/174/2019

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації,- В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації. В позовній заяві вказав, що 09 листопада 2018 року ОСОБА_2 на своїй сторінці у інтернет-мережі Faсеbоок оприлюднив відеозвернення, в якому звинуватив його як начальника управління транспорту, комунікацій та звязку Тернопільської міської ради у брехні, щодо статистичних даних відносно пасажиропотоку у громадському транспорті. Вважає поширену інформацію недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки, дані щодо пасажиропотоку в громадському транспорті, які навів відповідач, не відповідають дійсності. Вважає, що ця інформація не є оціночним судженням, а звинувачення у його адрес зі сторони відповідача є абсолютно безпідставними, належним чином не підтвердженими і не доведеними. А тому просить визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яку оприлюднив ОСОБА_2 у відеозверненні на своїй сторінці у інтернет - мережі Faсеbоок. соm та зобовязати відповідача в пятиденний термін на тому ж ресурсі спростувати дану інформацію; стягнути з відповідача в його користь, понесені ним судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, заперечення, згідно яких позов не визнає. Зазначив, що дійсно 09 листопада 2018 року на своїй сторінці у інтернет-мережі Faсеbоок оприлюднив дане відеозвернення, яке для перегляду було доступне близько півтори години. Після цього відповідач його приховав. Того ж дня ОСОБА_2, на тому ж Інтернет ресурсі розмістив спростування цього відеозвернення, в якому визнав помилковість своїх даних відносно пасажиропотоку у громадському транспорті та вибачився. Тому вважає, що предмет позову відсутній, якихось негативних наслідків для ОСОБА_1 не настало. Позивач є начальником управління транспорту, комунікацій та звязку Тернопільської міської ради, тобто публічною особою, а тому підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнавати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як він виконує свої функції. З наведених підстав, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до нього просить відмовити.

Позивач ОСОБА_1 подав заперечення на відзив на позовну заяву. Вважає, що неправдива інформація, яка була поширена відповідачем, негативно характеризує його перед суспільством, а відповідач фактично звинуватив його у брехні. Крім того, недостовірна інформація, поширена відповідачем, була використана в програмі ТСН на телеканалі «1+1», що ще більше пригнічує його.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримує, просить задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, просять відмовити в його задоволенні повністю.

Вислухавши позивача, відповідача, його представника та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

09 листопада 2018 року ОСОБА_2 на своїй сторінці у інтернет-мережі Faсеbоок оприлюднив відеозвернення, в якому заявив: «Сама більша йде від влади брехня щодо пасажиропотоку. Роблю офіційну заяву щодо реальної цифри щодо пасажиропотоку перевезень, бо від цього напряму залежить вартість разової поїздки. На профільній комісії заявлялося, що пасажиропотік становить 20 мільйонів перевезених пасажирів маршрутчиками, наступного дня ця цифра зросла до 25 мільйонів. Нам вдалося порахувати розрахунки ТОВ «Системний звязок», який обслуговує валідатори і має зібрану статистику за 10 місяців цього року, що маршрутки перевезли по офіційних даних всіх пасажирів за 10 місяців цього року 37 мільйонів 744 тисячі 556 пасажирів. Прогнозована кількість перевезень становить близько 45 мільйонів до кінця цього року. Випливає, що вартість разової поїздки в маршрутці становить 4 грн. за розрахунками перевізників, за нашими розрахунками - 3 грн. В цю вартість включені всі витрати, собівартість і рентабельність. Що найбільше болить. Начальник управління транспорту ОСОБА_1 добре знає ці цифри. З цими цифрами він добре знайомий, тому що він начальник управління транспорту і свідомо маніпулює, бреше і не висвітлює ці цифри. Це є повна брехня, що пасажиропотік 20-25 мільйонів. Пасажиропотік плановий за рік близько 45 мільйонів пасажирів. Випливаючи з цього ОСОБА_1 через цю брехню і маніпуляцію просто не має права обіймати займану посаду начальника управління транспорту. Ця людина має бути негайно звільнена. Якщо він має хоча б краплю моральності повинен написати заяву і розрахуватися за власним бажанням».

Статтею 1 Загальної декларації прав людини закріплено: всі люди народжуються вільними і рівними у своїй гідності та правах. Вони наділені розумом і совістю і повинні діяти у відношенні один до одного в дусі братерства.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За правилами ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоровя, життя; честь, гідність і ділова репутація; імя (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоровя людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, а правилами ст. 297 цього ж Кодексу встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі та ділової репутації.

У відповідності до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір.

У відповідності до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ за № 1 від 27.02.2009 р.«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі предявити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст. ст.16, 277 Цивільного кодексу України.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, вказано, що таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_2 стверджує, що відео, яке він розмістив 09 листопада 2018 року на своїй сторінці у Faсеbоок, для загального перегляду було доступне близько півтори години, після чого він його приховав. Виявивши помилку в своїх підрахунках щодо пасажиропотоку у громадському транспорті, відповідач о 16 годині 16 хвилин 9 листопада 2018 року розмістив пост наступного змісту: «Сьогодні в розрахунках пасажиропотоку справді допустив помилку, визнаю і вибачаюся. Але все ж у мене дуже багато питань до цифр у першій колонці «Готівка». Наприклад, чому в транспорті «Тернопільелектротрансу» пасажири в 2,6 2,7 рази більше оплачують готівкою, ніж електронним гаманцем, а в маршрутках готівка складає зовсім незначну частину оплати? Найбільше питань до пасажиропотоку в маршрутках по готівці! Позиція щодо звільнення ОСОБА_1 залишається не змінною, ця людина не може обіймати займану посаду лобіюючи інтереси перевізників». Вказаний пост було досліджено судом.

Отже, відповідач визнав, що поширена ним 09 листопада 2018 року інформація була недостовірною, яку він спростував того ж дня, а тому позов ОСОБА_1 є безпідставним.

Також суд зазначає, що позивач обіймає посаду начальника управління транспорту, комунікацій та звязку Тернопільської міської ради, тобто є посадовою особою.

Відповідно до Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року, а також рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_4 Європи про право на недоторканість приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції.

Тому суд вважає, що висловлювання відповідача щодо особи позивача, як посадової особи, є його оціночним судженням та вираженням субєктивної думки, критичною оцінкою певних фактів, які не можуть бути предметом судового захисту.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 28, 32 Конституції України, ст. ст. 201, 297, 299 Цивільного кодексу України, ст. ст. 76, 81, 89, 263, 264, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації відмовити. Судові витрати по справі покласти на сторони, в межах ними понесеними.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Чортківський районний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 04 квітня 2019 року.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 607/23789/18

Рішення набирає законної сили « » 2019 р.

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано « » року

Секретар: