У Х В А Л А

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 643/8068/18

провадження № 61-6216ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу Харківського обласного комунального підприємства «Дирекція розвитку інфраструктури територій» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у справі за позовом Харківського обласного комунального підприємства «Дирекція розвитку інфраструктури територій» до ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину в частині та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року Харківське обласне комунальне підприємство «Дирекція розвитку інфраструктури територій» (далі - ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури територій») звернулось з позовом до ОСОБА_1про визнання недійсним правочину в частині та стягнення 25 000,02 грн заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що 26 грудня 2016 року між підприємством та ОСОБА_1 укладено договір позики № 131216, згідно з яким відповідачу видано позику у розмірі 30 000,00 грн. За умовами зазначеного договору, позичальник повертає позику шляхом щомісячних вирахувань із її заробітної плати у розмірі 833,33 грн. Наказом від 25 липня 2017 року № 68-к ОСОБА_1 звільнено з роботи відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України за ініціативою позивача. Позику відповідач повернула частково у сумі 4 999,98 грн. Посилаючись на те, що відповідно до пункту 8.3 зазначеного договору у разі розірвання трудового договору з ініціативи власника залишок позики не повертається, що суперечить нормам статей 1046, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури територій» просить суд визнати зазначений пункт договору недійсним та стягнути 25 000,02 грн заборгованості за вказаним договором.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського районного суду від 07 грудня 2018 року апеляційну скаргу ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури територій» залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

22 березня 2019 року ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури територій»звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено що з 1 січня 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв'язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у зазначеній справі є визнання недійсним правочину в частині та стягнення 25 000,02 грн заборгованості. Справа є незначної складності і ціна позову не перевищує п'ятсотрозмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом також ураховано, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і заявник на такі не посилається.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року та постанова Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 рокупостановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківського обласного комунального підприємства «Дирекція розвитку інфраструктури територій» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у справі за позовом Харківського обласного комунального підприємства «Дирекція розвитку інфраструктури територій» до ОСОБА_1 про визнання недійсною частини правочину та застосування наслідків його недійсності відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник