Справа № 646/4946/18
№ провадження 2/646/406/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.19 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

судді Янцовської Т.М.,

з участю секретаря Маркової О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 646/4946/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріального збитку у розмірі 201138,90 гривень та моральної шкоди у сумі 50000 гривень, спричинені дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що відповідач 19.06.2016 р. близько о 18:00 год., керуючи автомобілем «ВАЗ 21093», реєстраційний номер 31833ХА та рухаючись по вул. Мерефянське шосе м. Харкова зі сторони пр. Гагаріна в напрямку с. Бабаї зі швидкістю 73,6 км/год, в районі будинку № 20, діючі необережно та не впевнившись в безпеці своїх дій, змінив напрямок свого руху ліворуч, чим грубо порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та виїхавши на зустрічну полосу руху допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat В5», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача, який рухався в зустрічному напрямку. Відповідно до висновку комплексної судової автотехнічної експертизи, експертизи відео-звукозапису та фототехнічної експертизи № 6369/6370/7189 від 21.06.2017 р. встановлено, що дії водія автомобілю НОМЕР_2 не відповідають вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України та знаходяться у причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Вироком Червонозаводського районного суду м Харкова від 08.02.2018 р. відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавлення права керування транспортним засобом на 1 рік. Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи розмір матеріальних збитків, завданих власнику автомобілю «Volkswagen Passat В5», становить 196898,90 гривень, витрати на транспортування та зберігання пошкодженого автомобілю складають 4240,00 гривень. Крім того, внаслідок суспільно-небезпечних дій відповідача, позивач зазнав психологічні (моральні) страждання, що виявилось в душевних стражданнях, пережитими у зв'язку із самим фактом пошкодження належного йому майна, неможливістю користування майном, необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя, емоційним дискомфортом, повязаним з тим, що володіння автомобілем підкреслювало статус самодостатньої та незалежної людини.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач позов визнав, але вважав, що сума шкоди у звязку з пошкодженням автомобіля позивача є занадто велика з урахуванням зносу транспортного засобу.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали цивільної справи та кримінального провадження у справі № 646/8239/17, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.02.2018 р. відповідача визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3 400,00 гривень) з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Вироком встановлено, що 19.06.2016 р. близько о 18-00 год. відповідач, керуючи автомобілем «ВАЗ 21093», реєстраційний номер 31833ХА, рухався по вул. Мерефянське шосе м. Харкова зі сторони проспекту Гагаріна в напрямку с. Бабаї зі швидкістю 73,6 км/год., допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat В5», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача, який рухався у зустрічному йому напрямку, внаслідок чого пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження.

З наданої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen Passat В5», реєстраційний номер НОМЕР_1, убачається, що власником транспортного засобу є позивач.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідач була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз», що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5733778. Згідно з цим Полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000 гривень, а за шкоду, заподіяну майну, - 50 000 гривень.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 8189 від 28.09.2016 р., вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Volkswagen Passat В5», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 437676,81 гривень, величина матеріальних збитків (ринкова вартість автомобіля), завданих власнику, становить 196898,90 гривень.

Згідно квитанції № 22 від 02.08.2016 р. позивачем сплачено послуги спеціальної стоянки та евакуатора у сумі 4190 гривень.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.( ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 19.06.2016 р., встановлена вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.02.2018 р.

Разом з тим, до сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов'язанні ним є страховик).

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статей 28, 29 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону № 1961-IV.

За змістом указаної правової норми транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Зазначена правова позиція була визначена в постанові Верховного Суду у справі № 444/577/6-ц від 13.06.2018 р.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, з викладеного вбачається, що обов'язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов'язаною особою, внаслідок заподіяних відповідачем у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - ПрАТ «Європейський страховий союз».

В той же час, сторонами не надано, а судом не встановлено докази звернення позивача до ПрАТ «Європейський страховий союз» із заявою про сплату страхового відшкодування, та відповідно, отримання відмови у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий дім» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності, то, у даному випадку, позивач мав звернутись до цієї страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Так, у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, Верховний Суд відступив від правового висновку зазначеного у постанові Верховного суду України від 23.12.2015року у справі №6-2587цс15, та зазначив, що відповідно до статті 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (п. 36 Постанови), а тому покладання обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п. 37 Постанови).

Що стосується вимоги позивача про -стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я ; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов'язковому встановленню при відшкодуванні моральної шкоди підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною дією, а також провини особи, що її заподіяла.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень пленуму Верховного Суду у постанові від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір її відшкодування визначає суд в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода, заподіяна фізичній особі, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявності вини. Вина відповідача встановлена, та в судовому засіданні не оспорювалась, факт спричинення позивачу моральних і фізичних страждань відповідачем знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Позивач відчув моральні страждання від неправомірних дій відповідача, оскільки пережив нервовий стрес, відчув душевні переживання з пошкодженням свого майна.

Суд, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають у звязку з необґрунтованістю, вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме необхідним стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Суд вважає, що визначений розмір морального відшкодування відповідатиме засадам розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 8, 1167 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: м. Харків, пров. Маковий, буд. 31, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_1, моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень, судовий збір у сумі 50,00 гривень.

В іншій частині позову у задоволенні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення оголошено 05.04.2019 року.

Суддя: Т.М. Янцовська