ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/66/16-ц Головуючий суддя І інстанції Харченко А. М.
Провадження № 22-ц/818/1680/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про забезпечення позову або доказів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2018 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист порушеного права споживача, визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсними,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк», в якому просила визнати порушеним її право, як споживача фінансових послуг при укладенні з АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», договору споживчого кредиту №860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року, визнати недійсним з моменту укладення вказаного договору та договору про внесення змін № 1 від 03.04.2015; визнати недійсним з моменту укладення іпотечного договору №860/14-27/18/3/7-166 від 30.08.2007; зупинити нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за договором споживчого кредиту; застосувати до недійсного правочину - вказаного Договору, наслідки реституції, шляхом приведення сторін у попередній стан.

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову у даній справі, в якій просила суд заборонити суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об'єкта нерухомості квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер квартири 26122236); заборонити АТ «Укрсоцбанк» та його структурним підрозділам (відділенням банку) вчиняти дії, направлені на відчуження вказаного об'єкта нерухомості шляхом передачі АТ «Укрсоцбанк» права власності на цей об'єкт нерухомості шляхом продажу цього об'єкту нерухомості АТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу; шляхом організації АТ «Укрсоцбанк» продажу цього об'єкту нерухомості через укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та відповідним покупцем.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист порушеного права споживача, визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсними.

Заборонено суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об'єкта нерухомості квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер квартири 26122236).

Заборонено Акціонерному товариству «Укрсоцбанк», ЄДР 00039019, та його структурним підрозділам (відділенням банку) вчиняти дії, направлені на відчуження об'єкта нерухомості: квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер квартири 26122236) шляхом передачі АТ «Укрсоцбанк», ЄДР 00039019, права власності на цей об'єкт нерухомості шляхом продажу цього об'єкту нерухомості АТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу; шляхом організації АТ «Укрсоцбанк» продажу цього об'єкту нерухомості через укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та відповідним покупцем.

Заходи зустрічного забезпечення не вживалися.

В апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції не було надано належну оцінку тому факту, що застосування визначених судом заходів забезпечення позову фактично вирішує по суті справу. Вказано, що позивач просить застосувати механізм забезпечення позову з метою уникнення виконання рішення у іншій справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у разі його ухвалення. Послались на те, що оскаржувана не містить мотивувальної частини, оскільки у ній не наведено мотивів суду щодо необхідності застосування обтяження та оцінки доказів, наданих позивачем.

Представником ОСОБА_3 - адвокатом Чаричанською І.Ю. суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить останню залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Обґрунтовуючи відзив, адвокат зазначила, що позивач у заяві про забезпечення позову заявила, що невжиття заходів забезпечення позову надає реальну можливість банку ініціювати процедуру задоволення своїх вимог в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису, і як наслідок це призведе до неможливості позивачу поновити свої права на нерухоме майно, що є її єдиним житлом. Вказала, що позивачем було надано суду докази того, що спірне нерухоме майно є єдиним соціальним житлом позивача та не перебуває в іпотеці АТ «Укрсоцбанк». Зауважила, що предметом іпотеки були майнові права на незакінчену будівництвом квартиру. Послалась на те, що відповідачем не вказано, яким чином оспорювані обтяження порушують їх права.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення за правилом п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненим позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист порушеного права споживача, визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсними.

Направлені до суду апеляційної інстанції виділені матеріали не містять відомостей про прийняття судом першої інстанції до розгляду уточненого позову ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_3 направила суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб'єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об'єкта нерухомості квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер квартири 26122236), заборонити Акціонерному товариству «Укрсоцбанк», ЄДР 00039019, та його структурним підрозділам (відділенням банку) вчиняти дії, направлені на відчуження об'єкта нерухомості: квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер квартири 26122236) шляхом передачі АТ «Укрсоцбанк», ЄДР 00039019, права власності на цей об'єкт нерухомості шляхом продажу цього об'єкту нерухомості АТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу; шляхом організації АТ «Укрсоцбанк» продажу цього об'єкту нерухомості через укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та відповідним покупцем.

В обґрунтування заяви позивач посилається на ті обставини, що 30 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», укладено договір кредиту № 860/13-27/18/3/7-131 про надання на споживчі цілі кредиту в іноземній валюті 77268 швейцарських франків зі сплатою 9,50% річних. В той же день для повного і своєчасного виконання позивачем ОСОБА_4 своїх боргових зобов'язань був укладений договір іпотеки (майнових прав) № 860/14-27/18/3/7-166 з АКБ «Укрсоцбанк», предметом якого є майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру № 162, загальною площею 76,55 кв.м, по вул. Дружби Народів в м. Харкові.

Позивач у своїй позовній заяві просив суд визнати в цілому недійсними договір кредиту та договір іпотеки.

ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» 10 січня 2018 року звернулось до Московського районного суду м. Харкова із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором 860/13-27/18/3/7-166 від 30.08.2007 57818,60 швейцарських франків. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.02.2018 по цивільній справі № 643/394/18 відкрито провадження.

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання недійсними договору споживчого кредитування та договору іпотеки майнових прав від 30.08.2007 із застосуванням реституції шляхом повернення АТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_3 грошових коштів, сплачених на користь банку за недійсним правочином в сумі 48554,60 швейцарських франків.

07 грудня 2018 року позивач отримала повідомлення про порушення основного зобов'язання відповідно до ст.ст. 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» від Акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Згідно з зазначеним повідомленням, позивач протягом 30 днів повинна сплатити на користь банку 75918,58 швейцарських франків, що за курсом НБУ дорівнює 2095165,82 грн. на підставі кредитного договору № 860/13-27/18/3/7-131 від 30.08.2007 року. У випадку невиконання вказаної вимоги у зазначений строк, АТ «Укрсоцбанк» повідомляє про намір застосувати право на позасудове врегулювання спору між сторонами шляхом прийняття у власність предмету іпотеки - двокімнатної квартири № 162, яка розташована у будинку 238 (після введення в експлуатацію - 238а) по вулиці Дружби Народів у м. Харкові.

Позивач вважала, що своїм листом відповідач вчиняє дії, направлені на реалізацію в будь-який спосіб її майна. Позивач також вважала, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову і як наслідок це призведе до неможливості позивачем поновити порушені відповідачем її права на квартиру, а також позбавлять ОСОБА_3 право на єдине житло.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

В порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не містить обґрунтування висновків суду.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову районний суд повинен був перевірити обґрунтованість доводів заяви щодо необхідності встановлення таких обтяжень.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно приписів п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У ч. 1 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено судам, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

У п. 4 цієї Постанови зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, пропорційність.

У статті 11 ЦПК України надано визначення пропорційності у цивільному судочинстві, згідно до якого суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, всупереч приписів п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України та наданим судам роз'яснень районний суд забезпечив позовом шляхом встановлення обтяження на майно, яке на час розгляду питання не належить відповідачеві.

Вирішуючи питання щодо співмірності заявлений до встановлення засобів обтяження, то суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави вважати, що виконання імовірного рішення у даній справі може залежати від встановлення заборони відчуження квартири, за якою збережено статус предмета іпотеки, та реєстрації таких дій, з огляду на заявлені позовні вимоги у цій справі.

Однак, застосування у даному випадку заходів забезпечення позову, встановлених оскаржуваною ухвалою, утруднить або зробить неможливим виконання імовірного рішення суду у іншій цивільній справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що є неприпустимим з огляду на положення ч. 1 ст. 44 ЦПК України, за яким учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та не допускається зловживання процесуальними правами - у даному випадку створення перешкод для виконання рішення суду у іншій справі.

З огляду на те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, доводи скарги висновки суду спростовують, суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2018 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.