справа № 179/2355/18
провадження № 2/179/124/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2019 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Ковальчук Т.А.
при секретарі Нестер К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Магдалинівський районний центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді, Орган опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей разом із батьком,
До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Магдалинівський районний центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді, Орган опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей разом із батьком.
Позивач обґрунтовує вимоги тим, що з 27 жовтня 2001 року по 11 червня 2014 року сторони перебували у шлюбі.
Рішенням Магдалинівського районного суду від 21.10.2014 року ОСОБА_3 було зобов'язано щомісячно сплачувати аліменти на користь дітей.

Після розлучення ОСОБА_3 добросовісно сплачує аліменти на утримання дітей, працевлаштований, не нехтує додатковими заробітками. Колишня дружина, ОСОБА_2 вдруге заміжня, має від другого шлюбу дитину, не працевлаштована, стабільного заробітку немає, ігнорує батьківські обов'язки щодо дітей, не приділяє їм достатньої уваги та зловживає спиртними напоями.

На сьогоднішній день склалась така ситуація, що позивач ОСОБА_1, змушений звернутися до суду за захистом прав та інтересів дітей, адже умови, в яких змушені жити діти, є неможливими для повноцінного проживання та негативно впливають на фізичний розвиток дітей.

Як стало відомо ОСОБА_3 зі слів дітей, в квартирі за адресою: вул. Центральна, 70/6, смт. Магдалинівка, де ОСОБА_2 мешкає разом із дітьми, відключено водопостачання та газопостачання внаслідок заборгованості сплаті за комунальні послуги. Діти змушені проживати в несприятливих умовах, більш того, такі умови становлять загрозу здоров'ю дітей, обмежуючи їх повноцінний фізичний та моральний розвиток.

Позивач зазначає про негативне ставлення ОСОБА_2 до власних дітей, внаслідок якого старший син, ОСОБА_4 07.04.2017 року разом із матір'ю проживати відмовився, оскільки остання вигнала його із помешкання внаслідок сварки, вчиненої нею в стані алкогольного сп'яніння. З того самого часу відповідач життям своєї дитини взагалі не цікавиться, з дитиною не спілкується, жодним чином не виконує свої материнські обов'язки стосовно нього, але продовжує отримувати аліменти на дитину та розпоряджатися ними на власний розсуд.

На даний час ОСОБА_4, 19.09.2002 р. н., є студентом Кам'янського (Дніпродзержинського) коледжу фізичного виховання, мешкає в гуртожитку коледжу, що потребує додаткових витрат, адже гуртожиток є платний (близько 1500 грн. на півріччя). В даних витратах на сина ОСОБА_2 участі жодним чином не приймає, тому позивач ОСОБА_3 змушений власними силами, без сторонньої допомоги, задовольняти матеріальні потреби сина, такі як: щоденні витрати сина під час навчання, сплата за гуртожиток підчас навчання, дорожні витрати ОСОБА_5, одяг, взуття та учбове приладдя. Окрім того, кожні вихідні ОСОБА_4 проводить із батьком за адресою мешкання останнього: вул. Набережна, буд. 29, смт. Магдалинівська, оскільки спілкуватися із матір'ю не бажає.

Троє інших дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_2, а саме: ОСОБА_7 - 09.01.2006 р. н.; ОСОБА_8 - 07.12.2006 р. н. та ОСОБА_9 - 25.02.2008 р. н., висловлюють своє бажання жити разом із батьком, оскільки умови, в яких змушені перебувати діти, є непридатними для повноцінного розвитку дітей. Діти страждають від нестачі уваги збоку матері та байдужості щодо їх виховання. Під час тривалості літніх канікул в школі діти перебували із батьком за місцем його мешкання, проте батько продовжував сплачувати аліменти на утримання дітей своїй колишній дружині.

Слід зазначити, що ОСОБА_6 сумлінно виконує свої обов'язки, завжди приймає участь в житті та вихованні дітей. На даний момент ОСОБА_6 проживає разом зі своїми батьками, які цілком підтримують сина в його прагненні у встановленні постійного місця проживання дітей із батьком та всіляко сприяють йому у вирішенні цього питання.

На звернення до органу опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації, позивачем було отримано висновок, яким визначено доцільність встановлення місця проживання дітей разом із батьком. Даний висновок складено внаслідок огляду місця проживання батька та проведення бесіди із дітьми. Обстежити житлові умови за місцем проживання дітей із матір'ю, ОСОБА_2 не вдалося, адже остання відмовилась надати таку можливість працівникам служби у справах дітей.

Позивач звернувся до Магдалинівської загальноосвітньої школи, учнями якої є його троє дітей, та отримав характеристики від класних керівників. З характеристик вбачається, що достаток родини ОСОБА_2 є нижчим за прожитковий рівень, мати дітей не виявляє бажання відвідувати батьківські збори, діти систематично не виконують домашні завдання, часто хворіють, мають погані відносини із вітчимом (ОСОБА_10). Трапляються випадки, коли старші діти не відвідують школу, адже вимушені вдома доглядати найменшу дитину. Ті ж самі характеристики містять дані, що батьківські збори відвідує батько дітей, ОСОБА_3 та більше приділяє уваги дітям, ніж мати.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 неодноразово застосовувала фізичні покарання стосовно дітей.

Позивач посилається про те, що ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми обов'язками, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як склад виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює належних умов для отримання ними освіти.

З 29.07.2017 року родина ОСОБА_2 знаходиться на обліку сімей, що перебувають в складних життєвих обставинах в Магдалинівському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді.

Позивач ОСОБА_3 має можливість створити дітям відповідні умови для проживання, адже має стабільну роботу, має дохід від оренди земельних паїв, що належать йому на праві власності, окрім того не ігнорує можливості додаткового заробітку. Також позивач має позитивну характеристику за місця працевлаштування. Позивач жодного разу не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності, не зафіксовано жодного випадку порушення закону з боку останнього.

Будинок, в якому ОСОБА_3 мешкає разом із своїми батьками за адресою: вул. Набережна. 29. смт. Магдалинівська мас достатньо місця аби розмістити дітей та забезпечити їх всім необхідним для повноцінного розвитку.

На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає: визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9 із батьком ОСОБА_1; позбавити позивача аліментних зобовязань на утримання дітей.

Позивач в судове засідання не зявився, представником позивача до суду було надано заяву, в якій вона прохала розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, раніше в судовому засіданні пояснила, що родина ОСОБА_2 знаходиться на обліку сімей, що перебувають в складних життєвих обставинах в Магдалинівському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Вважає за можливе визначити місце проживання дітей разом із батьком.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги за наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільних дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4(а. с. 11-15).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

З характеристик з навчальних закладів вбачається, що мати дітей не виявляє бажання відвідувати батьківські збори, діти систематично не виконують домашні завдання, часто хворіють, батьківські збори відвідує батько ОСОБА_1 (а. с. 22, 24).

На підставі актів обстеження умов проживання від 09.10.2018 року та від 12.10.2018 року (а. с. 27, 29), Органом опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області складено висновок, згідно якого діти сторін не заперечують проти зміни місця проживання, проживати разом з батьком за його адресою та підтримувати стосунки з матірю ОСОБА_2, у звязку із чим вважає, що проживання разом з батьком можливе (а. с. 31-32).

Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Судом встановлено, що син сторін ОСОБА_4 проживає з батьком, який здійснює його належний догляд та виховання, що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 12.10.2018 р. Крім того, позивачем підтверджено факт того, що мати дітей не піклується про них.

Враховуючи вищенаведене, суд, при розгляді даної справи, насамперед виходить з інтересів самих дітей, які виявили бажання проживати разом з батьком, який має постійне місце роботи та проживання, де створені належні житлові умови, і приходить до переконання, що необхідно визначити місце проживання дітей разом з батьком, задовольнивши позовні вимоги у відповідній частині.

Аналізуючи вимоги законодавства, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення позивача аліментних зобовязань на утримання дітейвиходячи з наступного.

Так, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_6 України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 аліменти на утримання дітей у розмірі 1 200 грн. щомісячно починаючи з 25.09.2014 року і до досягнення дітей повноліття. Рішення набрало законної сили та перебуває на виконанні в державній виконавчій службі (а. с. 17).

Виходячи з вимог позивача щодо позбавлення позивача аліментних зобовязань на утримання дітей, суд вважає відсутніми правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки спірні правовідносини врегульовані Сімейним Кодексом України, відповідно до положень якого припинення права на стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від обов'язків по утриманню дитини не залежать від того, з ким із батьків проживає дитина та хто з них несе основні витрати по утриманню дитини.

Так, главою 15 Сімейного кодексу України «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» не врегульовано питання звільнення від сплати аліментів у зв'язку із зміною обставин, які мають істотне значення.

Разом з цим, ч. 1 ст. 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Подібні правовідносини щодо аліментних зобов'язань передбачені главою 22 розділу VI СК України «Обов'язок по утриманню інших членів сім'ї та родичів».

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що з ним проживає старший син, а також інші діти бажають проживати разом з батьком і перебувають на його утриманні. Відтак посилання позивача на те, що діти проживають з ним та перебувають на його утриманні, у зв'язку із чим слід припинити стягнення з нього аліментів на утримання дітей суперечить встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Питання щодо припинення стягнення аліментів через обставини, що вказують на добровільність виконання позивачем аліментних зобов'язань не передбачено Сімейним Кодексом України. Проте може бути предметом розгляду у порядку положень статті 432 ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, однак позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за одну вимогу немайнового характеру, недоплативши судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. за іншу позовну вимогу немайнового характеру. Оскільки судом задоволено позовні вимоги про визначення місця проживання дітей, у звязку із чим судовий збір необхідно було стягнути з відповідача, однак позивачеві відмовлено у задоволенні вимоги про позбавлення аліментних зобовязань на утримання дітей, тому суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 грн. покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Магдалинівський районний центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді, Орган опіки та піклування Магдалинівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей разом із батьком задовольнити частково.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, із батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22 березня 2019 року.

Суддя Т.А.Ковальчук