Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3049/15-ц Головуючий у 1-й інст. Літвин О.О.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №285/3049/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 24 жовтня 2016 року суддею Літвін О.О. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк) звернулося до суду із позовом до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 (ухвалою від 10.10.2016 провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України), ОСОБА_1, ОСОБА_2, у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №0 від 15.06.2007, просило стягнути солідарно з останнього та поручителя ОСОБА_2 заборгованість за кредитом станом на 22.07.2015 в загальній сумі 46796,79 доларів США, з яких: 41740 доларів США - заборгованість за кредитом, 5056,79 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, пеню - 61127,19 грн, з яких: 41991,42 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 19135,77 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості про процентам за користування кредитом.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2016 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15.06.2007 у розмірі 46796,79 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1030533,69 грн, пеню в розмірі 61127,19 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову Банку.

На його думку, суд першої інстанції вирішив спір на підставі необґрунтованих розрахунків позивача та, розглянувши справу у його (ОСОБА_1М.) відсутність, позбавив його можливості реалізувати процесуальні права, визначені ст.ст. 27, 31 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи).

Зазначене судове рішення вже було предметом апеляційного розгляду за скаргою Банку, доводами якої була незгода з рішенням суду в частині визначення суми кредитної заборгованості у національній валюті України. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19.12.2016 рішення суду залишене без змін.

В судовому засіданні представник Банку - Сероветник О.А., представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали, посилаючись на її безпідставність.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 (а.с. 130,132 т.2) в судове засідання не з'явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно зі ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Судом встановлено, що 15 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким останньому наданий кредит в сумі 120000 доларів США, строком до 15 червня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних (а.с. 8-17 т. 1).

Виконання умов Кредитного договору було забезпечено договорами поруки за №0 від 15.06.2007, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачами - ОСОБА_2 і суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3, які взяли на себе солідарну з ОСОБА_1 відповідальність за невиконання ним зобов'язань за кредитним договором (а.с. 23-28 т. 1).

Із наданого Банком розрахунку вбачається, що позичальник належним чином не виконував умови договору, з вересня 2014 року припинив сплату кредиту, а з грудня 2014 року - процентів, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 22.07.2015 складає 46796,79 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 41740 доларів США; заборгованість зі сплати процентів 5056,79 доларів США, а також пеня у розмірі 61127,19 грн, яка складається із: пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 41991,42 грн, а також пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 19135,77 грн (а.с. 29-39 т.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора. Стягуючи борг лише з позичальника, суд зазначив, що в частині позовних вимог до поручителя - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 провадження у справі ухвалою суду від 10.10.2016 закрито (а.с. 209 т.1), а рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29.04.2016, яке набрало законної сили, визнано припиненою поруку за договором № 0 від 15.06.2007, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до його незгоди з розрахунком суми заборгованості і є безпідставними з огляду на наступне.

Зокрема, ОСОБА_1 вважає, що йому безпідставно у 2014 році нараховувались проценти за ставкою - 26%, коли умовами договору була передбачена процентна ставка - 13%. У зв'язку із цим, вважає неправильною методику розрахунку заборгованості. Крім того, вважає, що розгляд справи проведено у його відсутності, у зв'язку із чим він був позбавлений права реалізувати свої права, визначені цивільним процесуальним законодавством.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 разом із своїм представником ОСОБА_7 неодноразово приймав участь у судових засіданнях в суді першої інстанції (а.с. 92, 125-127 т. 1). У своїх письмових запереченнях проти позову від 08.09.2015 ОСОБА_1 посилався лише на невідповідність умов кредитного договору Закону України «Про захист прав споживачів»; підвищення курсу долара, що унеможливило подальшу своєчасну сплату за договором; залишення Банком без розгляду його заяви про реструктуризацію боргу (а.с.116-119 т. 1).

В суді першої інстанції, ОСОБА_1 клопотання про призначення у справі судової фінансово-економічної експертизи не заявляв, не маючи для цього жодних перешкод.

У зв'язку з цим, направлене суду апеляційної інстанції клопотання про проведення у справі судової фінансово-економічної експертизи було залишено без задоволення.

Будь-яких своїх розрахунків на спростування розрахунку, здійсненого Банком, ОСОБА_1 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій не надав.

Крім того, посилання останнього на неправильність нарахування процентів спростовуються змістом кредитного договору. Так, відповідно до п. п. 1.3.2., 9.2 договору сторони домовились, що у разі порушення позичальником кредитної дисципліни Банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 припинив сплачувати платежі за тілом кредиту у вересні 2014 року, а по процентам за користування кредитом - у грудні 2014 року. При цьому останній, з березня 2014 року допускав несвоєчасну сплату платежів по процентам за користування кредитом, у зв'язку із чим Банком у періоди прострочення таких платежів застосовувалася збільшена процентна ставка - 26%. Проте, ОСОБА_1 погашав проценти за збільшеною ставкою, повністю сплачуючи залишок простроченої заборгованості, що підтверджується розрахунком Банку та вказує на прийняття ним пропозиції кредитора.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 18 січня 2019 року.