Справа № 306/55/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря - Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Свалявського районного суду від 04 лютого 2015 року (головуючий суддя Ганчак Л.Ф.) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі: Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 21.03.2008 між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит (далі кредитний договір), за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 300000 грн. зі сплатою 15% річних на строк до 21.03.2018.

Взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 28.11.2014 утворилася заборгованість у розмірі 30463 грн. 13 коп., із яких: 9605 грн. 94 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 18087 грн. 81 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань; 2769 грн. 38 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на дані обставини Банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 30463 грн. 13 коп. заборгованості, а також 3806 грн. 32 коп. у відшкодування судового збору.

Справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 лютого 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 30.10.2017апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 04.02.2015 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з Магурської М. І. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 30463 грн. 13 коп. заборгованості за кредитним договором від 21.03.2008 із яких: 9605 грн. 94 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 18087 грн. 81 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 2769 грн. 38 коп. - штраф (процентна складова), а також 3806 грн. 32 коп. у відшкодування судового збору.

Постановою Верховного Суду від 21.03.2018 рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 30.10.2017 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі Банк просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що судом неправильно встановлено фактичні обставини справи та порушено норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції належним чином не було досліджено умов кредитного договору та розрахунок заборгованості, які є належними та допустимими доказами в цій справі. Крім того вказує на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору; судом першої інстанції не було встановлено виконання боржником у повному обсязі взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_1, просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду - залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», у відповідності до нової редакції Статуту, погодженого НБУ 11.06.2018, згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 № 519 змінило тип банку з публічного на приватне та змінило найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову Банку суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 31.10.2012 з ОСОБА_1 достроково у повному обсязі уже стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 59909,43 грн., з яких 51681,44 грн. - за кредитом; 6808,55 грн. - за відсотками; 1419,44 грн. - пені, і таку заборгованість погашено позичальником 25.06.2013, а тому позов Банку є безпідставним.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 21.03.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 300000 грн. зі сплатою 15% річних на строк до 21.03.2018. На погашення кредиту та сплату відсотків Позичальник зобов'язувався щомісячно сплачувати ануїтетними платежами не менше и4878,39 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, Банк уже звертався із позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості у повному обсязі за кредитним договором. За результатом розгляду справи рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 31.10.2012 у справі № 710/1199/12, з ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто достроково у повному обсязі заборгованість за кредитним договором станом на 31.01.2012 у розмірі 59909,43 грн., з яких 51681,44 грн. - за кредитом; 6808,55 грн. - за відсотками; 1419,44 грн. - пені (т. 1 а.с. 33а-33б).

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 26.06.2013, ОСОБА_1 25 червня 2013 року було сплачено заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 59909,43 грн. (т. 1 а.с. 33).

У даному позові Банк просив стягнути заборгованість станом на 28.11.2014 в сумі 30463,13 грн., яка, згідно уточненої позовної заяви, складається із: 9605,94 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 18087,81 грн. - пеня, та 2769,38 грн. - штраф (процентна складова). Представником Банку подано до суду апеляційної інстанції розрахунок заборгованості за період з 31.01.2012 по 28.11.2014 (з дати, на яку вже стягнуто заборгованість рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 31.10.2012, по дату звернення з даним позовом), а також надано розрахунок пені за один рік перед зверненням до суду (т. 2 а.с.23-40).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості станом на 31.01.2012, Банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке не виконано в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення - змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такий висновок наведено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, провадження N 14-154цс18.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Така правова позиція наведена у постанові Велика Палата Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18.

При цьому апеляційний суд враховує те, що Постанова Верховного Суду від 21.03.2018, якою скасовано рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 30.10.2017 та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивована тим, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі N 6-2631цс15, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій та процентів, передбачених умовами договору та ЦК України.

Однак від указаного правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі N 6-1206цс15 - відступлено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18).

У цій Постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо за судовим рішенням заборгованість за кредитним договором стягнута у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вказане, необґрунтованими є доводи кредитора про те, що на підставі статті 1048 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти, а також неустойку.

З вимогою про стягнення коштів відповідно до частини другої статті 625 ЦК України Банк не звертався.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційного суду зазначала, що пунктом 6.2 Договору про іпотечний кредит № MKSWG1 від 21.03.2008 передбачено, що, згідно ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов?язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1, 2.4 цього договору, Позичальник сплачує Кредитору відсотки за користування кредитом в подвійному розмірі від зазначеного в п. 1.1, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються Позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в п. 1.1 суми щомісячного платежу за цим договором. Представник Банку вказувала, що саме таке положення Договору кореспондується з положенням ст. 625 ЦК України, а тому Банком правомірно нараховано відсотки.

Судова колегія з такою позицією Банку не погоджується. Положення 6.2 Договору про іпотечний кредит № MKSWG1 від 21.03.2008 не містять посилання на норми ст. 625 ЦК України, а зі змісту цього пункту вбачається що він застосовуються протягом строку дії договору. Позивач, звернувшись у 2012 році до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту у повному обсязі, змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, а, відтак, і щодо інших умов цього договору, в тому числі, порядку нарахування та сплати процентів.

Домовленості про порядок повернення позики та сплати процентів поза межами строку дії договору умови Договору про іпотечний кредит № MKSWG1 від 21.03.2008 не містять.

Таким чином, Банком безпідставно пред'явлено вимоги про стягнення з відповідача відсотків, пені та штрафів, нарахованих після звернення Банку із позовом у 2012 році, а відтак такі вимоги задоволенню не підлягають.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Рішення місцевого суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Головуюча:

Судді: