Справа № 188/1362/18
Провадження № 2/188/50/2019
02 квітня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:
Головуючого судді : Ніколаєвої І.К.
за участю: секретаря
судового засідання ОСОБА_1
позивача ОСОБА_2
представника позивача: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог Троїцький старостинский округ Української об'єднаної територіальної громади Петропавлівського району Дніпропетровської області
про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
До суду звернулась ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 третя особа без самостійних вимог Троїцький старостинський округ Української об'єднаної територіальної громади Петропавлівського району Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову позивачка вказала, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_2, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності,індексний номер НОМЕР_2 сформований 13.08.2015 року, номер запису про право власності: НОМЕР_3 від 07.08.2015 року.
На прохання відповідачки, її онуки - ОСОБА_4, в зв'язку з відсутністю у неї житла, вона 04.09.2009 року надала дозвіл на реєстрацію місця постійного проживання ОСОБА_4, потім дала згоду на реєстрацію її дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в належному їй домоволодінні на нетривалий час, допоки вони винаймуть чи придбають собі житлове приміщення.
На теперішній час відповідачі мають місце постійного проживання, тобто житлове приміщення в якому вони мешкають більше шести місяців. На її неодноразові прохання до відповідачів про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів в належному позивачці будинку по АДРЕСА_2, вони відповіли відмовою в зв'язку з чим порушуються права власника домоволодіння і позивача вимушена звертатись до суду за захистом свого порушеного права.
Відповідачі своєю бездіяльністю перешкоджають позивачці у реалізації прав на розпорядження власністю на власний розсуд. Права за відповідачами щодо користування належним їй майно не зберігається, між ними відсутні будь які відносини, які відповідно до ст. З Сімейного Кодексу України, вказували б на наявність у них сімейних відносин.
Керуючись ст.ст. 64,71,72, ЖК України, ст. ст. 386, 405 ЦК України , ст. 41 Конституції України, ст.ст. 2-5,15,175,176 ЦПК України позивача звернулась до суду за захистом її порушеного права та прохає задовольнити її позов.
Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали частково в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_2, не підтримали вимогу щодо визнання такими, що втратили право на користування вказаним будинком малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Та пояснили, що з 2009 року відповідачка зареєстрована у житловому будинку що належить позивачці, пізніше, після народження, також були зареєстровані у даному будинку її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_10, але жодного дня у ньому ніхто не проживав і не проживають до цього часу. Наявність зареєстрованих осіб перешкоджає позивачці належним чином оформлювати субсидію та розпорядитися власністю на свій розсуд. Прохають визнати відповідача 1 такою, що втратила право користування житловим будинком по АДРЕСА_2, який на праві приватної власності належить позивачці.
Відповідачі та їх представник, будучі повідомлені належним чином в судове засідання не з'явились, заяв про перенесення слухання справи від них не надходило.
Представник третьої особи також не з'явився в судове засідання, будучі повідомлений належним чином, заяв від нього також не надходило.
Вислухавши думку позивачки та її представника суд вважає за можливе розглянути справу без участі вказаних осіб.
В матеріалах справи наявне заперечення на позовну заяву представника відповідачів ОСОБА_7 де він, не висловився щодо визнання або не визнання позовних вимог, висловився щодо форми та змісту наданої позовної заяви. Отримавши змінену позовну заяву 14.12.2018 року, що підтверджується його особистим підписом, представник відповідачів ніяких заперечень суду та сторонам по справі не надав.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 підтвердила, що більше ніж три роки відповідачка, разом зі своїми дітьми, не проживає у будинку позивачки. Позивачка живе з нею по сусідству і свідкові відомо які вона має труднощі щодо отримання субсидії.
Вислухавши позивачку, її представника, свідка та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовну заяву необхідно задовольнити частково з оглядом на наступні обставини.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_2, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності,індексний номер НОМЕР_2 сформований 13.08.2015 року, номер запису про право власності: НОМЕР_3 від 07.08.2015 року (а.с. 7).
У вказаному будинку проживає позивачка та зареєстровані онуки ОСОБА_9 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4. У зв'язку з відсутністю у ОСОБА_4 житла, позивачка у 2009 році надала їй дозвіл на реєстрацію місця постійного проживання у своєму будинку та згодом надала дозвіл на реєстрацію її дітей : ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в належному їй домоволодінні на нетривалий час, допоки вони винаймуть чи придбають собі житлове приміщення.
Відповідач та її діти протягом більше ніж три роки не проживали у житловому будинку , який належить на праві власності позивачці. Добровільно відповідачка відмовляється зняти з реєстрації.
За утримання будинку та комунальні платежі позивачка здійснює самостійно.
Перед відкриттям провадження по справі, судом були направлені запити до адресно - довідкового підрозділу управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ТУ ДМА України у Дніпропетровській області для уточнення місця реєстрації відповідача та її дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 30.10.2018 року судом отримані довідки від вказаної установи з відмітками, що вказані діти у житловому будинку позивачки зареєстрованими не значаться, що підтверджується довідками вказаної установи ( а.с. 37,38). Саме тому суд ставиться критично до письмового доказу наданого в.о. старости Української сільської ради за № 125/09/01 від 01.10.2018 року ( а.с. 18)
Актом обстеження матеріально - побутових умов проживання ОСОБА_2 який був складений депутатом Української сільської ради ОСОБА_11 від 19.10.2018 року в присутності двох свідків, також підтверджується доводи позивача щодо не проживання у її будинку відповідачів ( а.с.34).
Вказані обставини підтверджують, що відповідач дійсно більше ніж три роки не проживала у будинку позивачки разом зі своїми дітьми.
В судовому засіданні було встановлено, що діти відповідачки ОСОБА_5 та ОСОБА_10 за вказаною адресою не значаться і ніколи не проживали у будинку позивачки. Також суд враховує, що позивачка та її представник відмовились підтримувати вимогу щодо визнання дітей особами, які втратили право користування житловим будинком позивачки, тому вважає, що позов необхідно задовільнити частково.
З 4 квітня 2016 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», що встановлює нові правила реєстрації місця проживання громадян. Функцію з реєстрації місця проживання передано до виконавчих органів територіальних громад, відтак підрозділи міграційної служби припинили здійснення реєстрації місця проживання.
Після народження дитини на батьків лягає обов'язок щодо реєстрації її місця проживання протягом трьох місяців з дня державної реєстрації народження, який закріплений частиною першою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
В законодавстві України передбачають можливість зареєструвати місце проживання новонародженої дитини під час проведення державної реєстрації народження дитини, зокрема: згідно частини шостої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» (далі - Закон) за бажанням батьків чи одного з них для реєстрації місця проживання дитини документи, визначені Законом, можуть бути подані органам державної реєстрації актів цивільного стану під час проведення державної реєстрації народження дитини. Органи державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, направляють зазначені документи органам реєстрації для реєстрації місця проживання новонародженої дитини.
Для реєстрації місця проживання новонародженої дитини подаються:
1. письмова заява (додаток 7 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (далі - Правила);
2. свідоцтво про народження дитини;
3. квитанція про сплату адміністративного збору;
4. документ, що засвідчує особу законного представника (батьків, усиновлювачів).
- у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Згідно статті 11-1 Закону за реєстрацію місця проживання сплачується адміністративний збір.
Отже, судом встановлено, що відповідач до відкриття провадження по справі не визначила та не зареєструвала належним чином місце проживання її дітей.
Надані довідки третьої особи підтверджують, що такі відомостями значаться тільки у погосподарській книги.
Отже, суд прийшов до висновку, що вказана довідка є неналежним доказом і відомості вказані в ній спростовані у судовому засіданні в частині начеб то реєстрації місця проживання дітей відповідача разом з нею за адресою будинок АДРЕСА_2.
Суд вважає, що в частині визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житловим будинком необхідно відмовити через не доведеність факту реєстрації вказаних осіб у житловому будинку позивачки та відмови позивачки та її представника в судовому засіданні від підтримання позову у цій частині.
Задовольняючи позов в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила права користування житловим будинком АДРЕСА_2, суд вважає доведеним, що відповідачка не проживала у вказаному будинку, після її реєстрації і наданий час не проживає в ньому більше ніж три роки а проживає постійно разом з дітьми у АДРЕСА_1. Вказану адресу відповідач зазначає у наданих суду заявах ( а.с.40).
Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Згідно з статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності, користування чи розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно з ст. 405 ЦК України житлом члени сім'ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Отже, задовольняючи позовні вимоги частково суд захищає права власника житлового будинку при цьому враховує, що у матеріалах справи є письмові докази щодо існування неприязнених відносин між власником житлового будинку та відповідачкою 1, що підтверджується довідкою Начальника СРПП №5 Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровської області ( а.с.61,62).
При вирішення питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що позивачка не наполягає на повернення сплаченого нею судового збору, в судовому засіданні прохає покласти витрати по сплаті судового збору на неї.
На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 16,317,319,383,391 ЦК України, ст.ст. 12,76,81,141,263 - 265 , 273, 352, 354, ЦПК України, ст.ст. 150,156,405 ЖК України суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10 третя особа без самостійних вимог Троїцький старостинский округ Української об'єднаної територіальної громади Петропавлівського району Дніпропетровської області
про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5, інпп НОМЕР_1, уродженку смт. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_2, який належить на праві приватної власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, особам, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, в той же строк після отримання копії.
Суддя І. К. Ніколаєва