КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/8953/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5645/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Коржа Володимира Миколайовича в інтересах публічного акціонерного товариства «Азот» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року у складі судді Яценко Н.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Азот» (надалі - ПАТ «Азот») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Зазначав, що працював в ПАТ «Азот» на посаді Директора департаменту управління ризиками представництва ПАТ «Азот» в м. Києві до 13 квітня 2018 року. З 13 квітня 2018 року був звільнений із займаної посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з порушенням власником умов колективного договору, відповідно до поданої позивачем заяви.

Посилаючись на те, що відповідач має заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_2, проте розрахунок з ним не проведений, з урахуванням уточнень, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість щодо належних на дату звільнення сум в розмірі 78 487 грн. 50 коп., компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 1 147 грн. 23 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 квітня 2018 року до 06 грудня 2018 року в розмірі 256 829 грн. 94 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено, а також стягнуто з відповідача у доход держави судовий збір, у сумі 3 364 грн. 64 коп.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Азот», посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та прийняти у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у своєму відзиві на позовну заяву №2 501-06/466 від 18 жовтня 2018 року відповідач вказував, що виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати у повному обсязі, а так як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні нараховується у зв'язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, вимоги позивача, щодо стягнення вказаних сум є безпідставними та необґрунтованими, що районним судом не було враховано.

Крім того, позивачем ні до дня звернення до суду із позовною заявою, ні під час розгляду даної справи судом першої інстанції, не було надано належних доказів, які б підтверджували сплату судового збору за позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як того вимагає ч.4 ст.177 ЦПК України, а отже, позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку повинні бути залишені без розгляду через несплату судового збору.

Посилаючись на вказане та те, що навіть у разі залишення апеляційної скарги без задоволення, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення суду першої інстанції оскаржено лише частині стягнення з ПАТ «Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_2, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ПАТ «Азот» на посаді Директора департаменту управління ризиками представництва ГІАТ «Азот» в м. Києві до 13 квітня 2018 року, з якої його було звільнено наказом №127-ВК про припинення трудового договору від 12 квітня 2018 року ОСОБА_2 з 13 квітня 2018 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.9).

Відповідно до довідки ПАТ «Азот» від 09 жовтня 2018 №572, станом на 09 жовтня 2018 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 за квітень місяць 2018 року складає 78 487 грн. 50 коп. (вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку), за липень місяць 2018 року складає 1147 грн. 23 коп. (сума компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати) (а.с.53).

Задовольняючи позов районний суд виходив з підстав його обґрунтованості.

Районний суд, розглядаючи спір, з достатньою повнотою з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Твердження апеляційної скарги про те, що відповідач виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати у повному обсязі, а так як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні нараховується у зв'язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, вимоги позивача, щодо стягнення вказаних сум є безпідставними та необґрунтованими, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Враховуючи, що матеріалами справи доведено несвоєчасність виплати позивачу заробітної платі на день звільнення, а також відсутність спору щодо розміру належних до виплати ОСОБА_2 сум на день звільнення, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав до задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивачем ні до дня звернення до суду із позовною заявою, ні під час розгляду даної справи судом першої інстанції, не було надано належних доказів, які б підтверджували сплату судового збору за позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як того вимагає ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а отже, позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку повинні бути залишені без розгляду через несплату судового збору колегія суддів визнає безпідставними.

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК в редакції Закону 2004 року); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК (в редакції Закону 2004 року) або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК (в редакції Закону 2004 року).

За таких обставин, несплата позивачем судового збору за позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не може бути підставою до визнання даної вимоги необґрунтованою та скасування рішення районного суду.

До того ж, питання стягнення судового збору районним судом вирішено у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.

Зі змісту наведеного у рішенні розрахунку середнього заробітку, який підлягає стягненню з товариства, убачається, що його розмір правомірно судом визначено без урахування прибуткового податку й інших обов'язкових платежів, а тому вказані платежі підлягатимуть до справляння й сплати відповідачем під час виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Коржа Володимира Миколайовича в інтересах публічного акціонерного товариства «Азот» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: