У Х В А Л А

4 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 490/673/15-ц

провадження № 61-6533ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору №NKH3GK04040025 від 18 квітня 2007 року, укладеним між Банком та ОСОБА_1 останній отримав кредит у розмірі 25000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в порядку, встановленому кредитним договором в строк до 17 квітня 2027 р.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 29 грудня 2014 р. утворилась заборгованість по сплаті кредиту у загальному розмірі 67996,05 дол. США, з яких 26176,36 дол. США - заборгованість за кредитом; 1935,40 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 314,10 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 36317,18 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи - 15,86 доларів США(фіксована частина) та 3237,15 (процентна складова); позивач просив стягнути зазначену заборгованість, а також судові витрати.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 8 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № NKH3GK04040025 від 18 квітня 2007 р. у розмірі 56127,72 дол. США (еквівалент 885 053 грн. 10 коп.), з яких: 26 176,36 дол. США (еквівалент 412763 грн. 45 коп.) - заборгованість за кредитом; 1 935,40 дол. США (еквівалент 30518 грн. 46 коп.) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 314,10 дол. США (еквівалент 4 952 грн. 90 коп.) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 25420 дол. США (еквівалент 400 836 грн. 69 коп.) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 15,86 дол. США (еквівалент 250 грн.) - штраф (фіксована частина); 2 266 дол. США (еквівалент 35731 грн. 54 коп.) - штраф (процентна складова), а також судовий збір у сумі 8850,53 грн.

12 листопада 2018 р. ОСОБА_1 подала заву про перегляд заочного рішення суду.

Заява мотивована тим, що були відсутні підстави для постановлення заочного рішення по справі, оскільки не було повторної неявки відповідача, при розгляді справи у відсутність відповідача, остання була позбавлена можливості навести суттєві докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, зокрема щодо наявності у позивача банківської ліцензії на час укладання кредитного договору, доказів отримання кредитних коштів, ґрунтовності розрахунку заборгованості, застосування строків позовної давності.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2018 року заяву про перегляд заочного рішення суду залишено без руху для уточнення заявником підстав пропуску строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

На виконання вимог ухвали суду 13 грудня 2018 р. ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку для звернення із заявою про перегляд заочного рішення суду.

Заява про поновлення строку мотивована тим, що ОСОБА_1 в порядку, передбаченому частиною третьою статті 222 ЦПК України копію заочного рішення суду не отримувала, участь її представника у судових засіданнях в суді першої інстанції та виконання ним функцій (подання заяв тощо) жодним чином не позбавляють ОСОБА_1 права на самостійну реалізацію нею процесуальних прав, зокрема щодо оскарження судового рішення.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2019 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 8 серпня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 8 липня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 достовірно знала про наявність заочного рішення від 8 липня 2015 року. Так, в матеріалах справи міститься розписка адвоката відповідача ОСОБА_1 - Костоусова Д. Б. від 16 серпня 2016 року про отримання копії заочного рішення. Окрім того, 23 серпня 2016 року ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про розстрочку виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 8 липня 2015 року та долучала до матеріалів справи копію заочного рішення, яке просить скасувати. За такого суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку оскарження заочного рішення.

20 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із касаційною скаргою, у якій просить ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення - у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз'яснення рішення чи відмову у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

З огляду на викладене та відповідно до статті 389 та пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки судові рішення щодо відмови поновити або продовжити процесуальний строк (пункт 10 частини першої статті 353 ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню, так як вони відсутні в переліку судових рішень, зазначених у частині першій статті 389 ЦПК України.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга подана на судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 389 та 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Сімоненко