КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/1368/18 Головуючий у 1-й інст. - Баличева М.Б. Апеляційне провадження №22-ц/824/3266/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 липня 2018 року, ухвалене у складі судді Баличевої М.Б. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути заборгованість у розмірі - 67 965,19 грн., яка складається з: тіло кредиту - 24 413,79 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 21 079,58 грн., нарахованої пені - 18 759,19 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 3 212,63 грн.

Посилається на те, що 13.02.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконала належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла відповідна заборгованість.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 липня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 67 965 грн. 19 коп. та судовий збір в сумі 1762 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на те, що відповідач переконана, що оскаржуване рішення суду є заочним, оскільки відповідає вимогам ст.280 ЦПК України, однак ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення з посиланням на те, що дане рішення не є заочним. Таким чином, апеляційному суду потрібно усунути це процесуальне порушення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про перегляд заочного рішення. В матеріалах справи відсутні підтвердження, що відповідачу було надано кредит у розмірі 10 000 грн., немає копії кредитної картки, первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту і здійснення його часткового погашення. Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, відповідач не могла подати заяву позичальника від 13.02.2012 року на суму 2 648 грн. на придбання телевізора. Із ніби-то достовірного розрахунку позивача вбачається, що спочатку відсоткова ставка була 30%, а потім збільшена з 01.09.2014 року до 34.8%, а з 01.04.2015 року до 43.2%. У анкеті - заяві реальна відсоткова ставка взагалі не вказана, у заяві позичальника від 13.02.2012 року відсоткова ставка - 1,02%. Позивач не повідомляв відповідача про підвищення відсоткової ставки та не пересвідчився у наявності його згоди на таке підвищення. Відповідно до розрахунку позивача прострочення погашення заборгованості розпочалось з 31.07.2014 року із суми 0,90 грн., однак не зрозуміло з якого саме періоду, тобто банк надав сумнівний розрахунок для того, що приховати свої пропущені строки та можливість реально спростувати існування заборгованості. В позові банк посилається на Умови та Правила надання банківських послуг, однак відповідача ніхто з ними не ознайомлював, підписів заявника на цих документах немає.

Представник позивача відзиву на апеляційну скаргу до суду не подав.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути заборгованість у розмірі - 67 965,19 грн.

Посилається на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, укладеним 13.02.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла відповідна заборгованість.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладався кредитний договір, за умовами якого відповідачка взяла на себе певні зобов'язання, якіналежним чином в установлений кредитним договором строк не виконала, внаслідок чого в неї виникла відповідна заборгованість.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 13.02.2012 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, грошові кошти та нараховані проценти не сплачує, у зв'язку з чим станом на 27.03.2018 року за відповідачем по укладеному кредитному договору від 13.02.2012 року рахується заборгованість на загальну суму 67 965,19 грн., яка складається з: тіла кредиту - 24 413,79 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 21 079,58 грн., нарахованої пені - 18759,19 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 3 212,63 грн.

Оскільки відповідачка ухиляється від сплати боргу у добровільному порядку, жодних заперечень щодо позову суду не надала, суд дійшов висновку про стягнення з неї на користь позивача заборгованість по кредитному договору у розмірі 67 965 грн. 19 коп.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Кредитний договір укладається в письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Як вбачається з матеріалів справи, Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку ОСОБА_1 підписала 13.02.2012 року (а.с. 8).

При підписанні вказаної Анкети-заяви ОСОБА_1 погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.1. наданого до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ці Умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку (далі - Умови використання карт), Пам'ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт (Тарифи), а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Заява), встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку (далі - Карт). Дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт. Банк випускає клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. ВипускКарти та відкриття рахунку Карти здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту Картки.

2.1.1.2.1. Для надання послуг Банк видає клієнту Картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві.

2.1.1.2.3. Після отримання Банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

З аналізу ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 530 ЦК України, вбачається, що у спорах про стягнення заборгованості за кредитним договором банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року, справа № 654/4006/14-ц).

Згідно п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно дост. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно доч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що відповідачка отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також, вказував, що відповідно до Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по грошових зобов'язаннях нараховується пеня та штрафи.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача на підтвердження позовних вимог надано два розрахунки заборгованості за договором №б/н від 13.02.2013 року, що викликає у колегії суддів сумнів в достовірності викладеної в них інформації.

Крім того, відповідно до розрахунку за договором №б/н від 13.02.2013 року станом на 27.03.2018 року тідо кредиту становить 24 413,79 грн., в той час як на першій сторонці позовної заяви представник позивача зазначив, що відповідачу надано кредит у розмірі 10 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкого висновку щодо розміру тіла кредиту у сумі 24 413,79 грн., оскільки вказана сума тіла кредиту представником позивача не доведена доказами відповідно до статей 77-78 ЦПК України.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник відповідача визнав заборгованість ОСОБА_1 за кредитом у розмірі кредитного ліміту 10 000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим факт отримання ОСОБА_1 кредитного ліміту у розмірі 10 000 грн.

Крім того, аналіз наданих позивачем розрахунків заборгованості, разом із іншими доказами у справі свідчить про те, що вони не в повній мірі відповідають умовам укладеного сторонами кредитного договору, адже за Умовами кредитування за користування кредиткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» сторонами погоджена відсоткова ставка 30 % річних тоді, як за розрахунком заборгованостіза договором станом на 31.05.2015 року, починаючи з 13.02.2012 року по 30.08.2014 року банк нараховує відповідачу відсотки в розмірі 30 % річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року34,8 % річних, з 01.04.2015 року по 31.05.2015 року 43,2 % річних (а.с.4-5), а згідно розрахунку заборгованості станом на 27.03.2018 року в період з 01.06.2015 року по 17.06.2015 року процентна ставка змінювалася від 2,90% до 3,60%, в період з 17.06.2015 року по 25.08.2015 року процентна ставка становила 3,60 %, в період з 26.08.2015 року по 27.03.2018 року - 3,50 % (а.с.6-7).

Позивач повинен довести, яка саме картка видана відповідачу, який встановлено тариф для обслуговування виданої картки та користування кредитними коштами, зокрема термін пільгового періоду за який не нараховуються відсотки, розмір процентної ставки, тип процентної ставки та порядок сплати процентів.

При цьому для обчислення заборгованості за відсотками з'ясуванню підлягають дані: день, коли виникла заборгованість, строк пільгового періоду на який не нараховуються відсотки, кількість прострочених днів в межах строку дії договору (строку дії картки), розмір відсоткової ставки (погоджений сторонами).

Надана позивачем до суду разом з позовом копія Анкети-заяви не доводить факт заборгованості по відсотках, пені та штрафам.

В копії Анкети-заяви зазначені лише дані відносно відповідача. Яку кредитну картку відповідач отримав, строк дії цієї картки, який рахунок відкривається на ім'я відповідача, дані про видачу відповідачу пам'ятки клієнта тощо, у цій Анкеті-заяві відсутні.

Матеріали справи не містять доказів, яке рішення прийнято Банком за заявою відповідача та яка саме картка йому була видана; тарифи обслуговування такої картки, згідно яких нараховуються відсотки, зокрема який пільговий період передбачає дана картка, розмір відсотків за користування кредитом та розмір неустойки (пені, штрафів) у разі неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, а також їх порядок нарахування.

Отже, матеріали справи не містять доказів, які тарифи обслуговування встановлено для картки виданої банком ОСОБА_1

Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не доводить факт наявності заборгованості по відсотках, пені та штрафам, оскільки в Анкеті-заяві ОСОБА_1 не вказано яку саме картку вона просила видати їй, тоді як Банком наданий Витяг з обслуговування кредитних карт типу «Універсальна», в якому зазначено загальні відомості по чотирьом видам тарифів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD».

В Анкеті-заяві відповідачем не зазначено, що відповідачу видано Пам'ятку про тарифи і таку Пам'ятку з підписом відповідача не долучено до позовної заяви.

Надані позивачемдокази не підтверджують нараховані позивачем відсотки та не вказують умови, за яких нараховувалися відсотки, пеня та штрафи. Матеріали справи не містять доказів, що сторони погодили нарахування пені та штрафів за кредитною карткою.

Сам по собі розрахунок заборгованості та виписка по рахунку не є підтвердженням наявності заборгованості по відсотках, пені та штрафам, оскільки з наданих документів не вбачається, які застосовувалися тарифи при нарахуванні заборгованості.

Наданий позивачем Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» також не доводить обставини заборгованості по відсоткам, пені та штрафам, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку лише передбачають загальний порядок надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, позивачем не надано доказів відповідно до статей 77-78 ЦПК України на підтвердження заборгованості по відсотках, пені та штрафам.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог в частині заборгованості за кредитом, а також стягнення відсотків, пені та штрафів.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Оскільки ОСОБА_1 визнає отримання кредиту у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак не надає доказів на підтвердження погашення кредиту, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн. заборгованості за кредитом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 000 грн.

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України враховуючи обставини справи та зміст позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 липня 2018 року - скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського,1-д, 10 000 грн. - заборгованість за кредитом.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 768 грн. 40 коп. - судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.