Справа № 288/174/19
Провадження № 2/288/240/19
04 квітня 2019 року смт. Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Рудник М. І.,
за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Андрушківська сільська рада Попільнянського району Житомирської області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,
ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач), треті особи: Андрушківська сільська рада Попільнянського району Житомирської області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, в якому посилається на те, що їй на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло.
Вказана квартира зареєстрована на імя позивача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Співвласником квартири є відповідач по справі, син позивача - ОСОБА_3.
ОСОБА_3 зареєстрований у вищевказаній квартирі, але фактично в ній не проживає з 2008 року.
На сьогоднішній день дана обставина перешкоджає позивачу, як власнику житлового приміщення, реалізувати свої права в повному обсязі (оформити субсидію).
Відповідач виїхав з постійного місця проживання та не вирішив питання про зняття з реєстраційного обліку за адресою, за якою не проживає.
Позивач просить усунути перешкоди в користуванні належною їй квартирою № 8 в житловому будинку № 3, розташованого по вулиця Заводській в селі Андрушки, Попільнянського району, Житомирської області, шляхом зняття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку у вказаному приміщенні.
Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Згідно частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач в судові засідання 22 березня 2019 року та 04 квітня 2019 року не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відповідно до п. 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, а саме: на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу його останнього відомого зареєстрованого місця проживання були направлені судові повістки разом із розписками, які повернулись на адресу суду з відміткою «Укрпошти» - «інші причини, що не дали змоги виконати обовязки щодо пересилання поштового відправлення», про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів.
Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до Судових викликів № 288/174/19/2693 від 12.03.2019 року та № 288/174/19/3182 від 27.03.2019 року розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідач ОСОБА_3 був повідомлений про судові засідання, які відбудуться 22 березня 2019 року о 17.00 годині та 04 квітня 2019 року о 16.30 годині.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представник третьої особи: Андрушківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без представника сільської ради, позовні вимоги визнають в повному обсязі на користь позивача.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло посвідченого 07 лютого 2014 року Андрушківським сільським головою АДРЕСА_2 в селі Андрушки по вулиці Заводська, 3, Попільнянського району, Житомирської області, дійсно належить на праві спільної сумісної (приватної) власності ОСОБА_2 та членам її сімї: ОСОБА_3.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 26 травня 2014 року Реєстраційною службою Попільнянського РУЮ Житомирської області, актуальна інформація про державну реєстрацію права власності на квартиру в АДРЕСА_3, власниками вказані: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, вид спільної власності: спільна сумісна.
Довідками № 89 та № 90 від 25 січня 2019 року Андрушківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області передбачено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, але з серпня 2008 року не проживає, в даній квартирі зареєстровані особи: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Судом встановлено, те що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2008 року, тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а використовує його лише для свого реєстраційного обліку.
Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Як вбачається з частини 2 статті 48 Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.
Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Пунктом 1, частини 1 статті 346 цього Кодексу встановлено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч. 1 ст. 391 ЦК України.
В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності.
Підстави втрати права користування житлом визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми Закону, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Зі змісту вказаної статті, а також статті 64 ЖК України, яка дає визначення поняття «член сім'ї» вбачається, що необхідною умовою існування права на користування житлом власника є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства.
Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс12.
Відповідно до вимог статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Стаття 107 ЖК України зазначає, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Частина 1 статті 7 вказаного Закону зазначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Пункт 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» від 12.04.1985 року вказує, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зазначені обставини в їх системному звязку свідчать, що ОСОБА_3 втратив право на користування квартирою № 8, в житловому будинку № 3 в селі Андрушки по вулиці Заводська, Попільнянського району, Житомирської області.
Керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»; статтями 64, 71, 72, 107 ЖК України; статтями 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 211, 223, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Андрушківська сільська рада Попільнянського району Житомирської області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути перешкоду в користуванні належною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, квартирою № 8 в житловому будинку № 3 розташованого в селі Андрушки по вулиці Заводській, Попільнянського району, Житомирської області, шляхом зняття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, з реєстраційного обліку у вказаному приміщенні.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_4