Справа № 464/4383/18
пр.№ 2/464/158/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.03.2019 м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Мички Б.Р.

секретар судового засідання Шутяк М.В.,

за участі:

предстаника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу №464/4383/18 за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», державного реєстратора приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5, про визнання протиправними дій та скасування рішення державного реєстратора,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду із позовом до ПАТ «ВТБ Банк», приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, в якому просить визнати протиправними рішення та дії ПАТ «ВТБ Банк» щодо набуття права власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: м.Львів, вул.Драгана, 34/42; визнати протиправними дії державного реєстратора приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно за індексним номером 36988246 від 08.09.2017; визнати недійсним (протиправним) та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію права на нерухоме майно за індексним номером 36988246 від 08.09.2017, згідно з яким право власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: м.Львів, вул. Драгана, 34/42 було зареєстровано на праві власності за ПАТ «ВТБ Банк» (номер запису про право власності: 22245088); судові витрати стягнути з відповідача. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 16 травня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є АТ «ВТБ Банк») та позичальником ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №48/1700/513. На забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором цього ж дня між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є АТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_3, було укладено Іпотечний договір, який було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 872 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6. Предметом вказаного договору іпотеки була передача в іпотеку нерухомого майна (квартири, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Драгана, 42, в будинку № 34) для забезпечення виконання зобовязань позичальника в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати за користування кредитом, пені, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором № 48/1700/513 від 16.05.2008. Державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 08.09.2017 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36988246, згідно з яким право власності за обєктом нерухомого майна за адресою: м. Львів, вулиця Драгана М.АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101) було зареєстровано за ПАТ «ВТБ Банк» (номер запису про право власності: 22245088). Вказують, що в порушення вимог ч.2 ст.19, ст.41, ч.3 ст.47 Конституції України позивача було позбавлено житла без рішення суду. Ні майновий поручитель, ні позичальник не отримували письмову вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №48/1700/513 від 16.05.2008; іпотекодержатель не надав державному реєстратору доказів виконання основного зобовязання; державну реєстрацію було проведено всупереч забороні, встановленій Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; ПАТ «ВТБ Банк» не провів оцінку майна предмета іпотеки. З урахуванням викладеного, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 07 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», державного реєстратора приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5, про визнання протиправними дій та скасування рішення державного реєстратора залишено без руху, надано час для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 22.08.2018 заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково; накладено арешт на квартиру площею 129,1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «ВТБ Банк»; заборонено Публічному акціонерному товариству «ВТБ Банк» виселяти та знімати з реєстрації мешканців квартири, площею 129,1 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2, а також без дозволу іпотекодавця вселяти інших осіб до неї, проникати та входити до вказаної квартири іншим чином, користуватися, володіти та розпоряджатися нею, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування тощо з третіми особами; в задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 03 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у зазначеній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 30.11.2018 закрито підготовче провадження по справі та таку призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні, викладеним у ньому та відповіді на відзив. Додатково зазначив, що в порушення п. 106 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, на повідомленнях про вручення цінного листа відсутні підписи позивача та третьої особи ОСОБА_5; сума заборгованості, яка зазначена у вимозі від 26.07.2017 року за № 6584/1-2, які АТ «ВТБ Банк» надав суду є значно завищеною та не відповідає дійсності.

Позивач ОСОБА_3, будучи допитаною у судовому засіданні за її згодою у якості свідка, надала суду показання, що у 2007 році придбала квартиру АДРЕСА_3, яка є її єдиним житлом. Зазначила, що зареєстрована у будинку 2а на вул. Петлюри у м.Львові, однак у такій квартирі з 1999 року не проживає, у ній проживають її батьки. Ствердила, що вимоги від ПАТ «ВТБ Банк» від 26.07.2017 року за № 6584/1-2 вона не отримувала, її підпис на повідомленні про вручення цінного листа відсутній; за адресою, на яку відсилалася дана вимога вона не проживає, а проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 М.АДРЕСА_1. Жодної довіреності на отримання поштової кореспонденції своїй матері вона не надавала, мати вищевказану вимогу також не отримувала. ПАТ «ВТБ Банк» із заявами про проведення оцінки квартири предмета іпотеки не звертався, жодна особа оцінку квартири не проводила, ключі від квартири знаходилися лише в неї.

Представник відповідача АТ «ВТБ Банк» - ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, в якому, зокрема, зазначено, що між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №48/1700/513 від 15.06.2008. В порушення умов кредитного договору Позичальником не було погашено по сплаті суми кредиту та не сплачено відсотки за користування грошовими коштами. З метою виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_5 був укладений іпотечний договір від 16.05.2008, зареєстрований за №871, згідно з яким ОСОБА_3 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 129,1 кв.м. ПАТ «ВТБ Банк» звертався на підставі ст.35 Закону України «Про іпотеку» з відповідною вимогою до ОСОБА_5 і ОСОБА_3 про усунення порушень від 26.07.2017 за №6583/1-2 і №6584/1-2. ОСОБА_5 отримав вимогу про усунення порушень 02.08.2017, а ОСОБА_3 01.08.2017. Вказані листи-вимоги про усунення порушення містять стислий зміст порушених зобов'язань за кредитним договором від 16.05.2008 №48/1700/513, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання даної вимоги. Вказує, що ПАТ «ВТБ Банк» скористався своїм законним правом, звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, дотримуючись усіх вимог, передбачених Законом України «Про іпотеку», для реєстрації права власності на вищевказаний предмет іпотеки за ПАТ «ВТБ Банк». Для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підстави відсутні, оскільки позивач проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Окрім цього, предмет іпотеки не є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна. З урахуванням викладеного у задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у судові засідання не з'являлася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце їх проведення, надала суду відзив, у якому просить проводити розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позову відмовити, визнати її неналежним відповідачем по справі. В обгрунтування покликається на те, що 08.09.2017 нею здійснено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру №42, що знаходиться по вул.Драгана, 34 у м.Львові, згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.61 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015 №1127, ст.37 Закону України «Про іпотеку» та п.6 Іпотечного договору від 16.05.2008. Вказує, що ПАТ «ВТБ Банк» надав їй повний пакет документів, який необхідний для проведення державної реєстрації права власності на квартиру - предмет іпотеки. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4

У судовому засіданні 13.02.2019 третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5, позов підтримав у повному обсязі, будучи допитаним у судовому засіданні за його згодою у якості свідка, надав суду показання, що є боржником за кредитним договором № 48/1700/513 від 16.05.2008; вимоги від ПАТ «ВТБ Банк» від 26.07.2017 року за № 6584/1-2 не отримував, його підпис на повідомленні про вручення цінного листа відсутній. У судове засідання, призначене на 07.03.2019, не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Зясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечнь, заслухавши показання свідків, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

Судом встановлено, що 16 травня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є АТ «ВТБ Банк») та позичальником ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 48/1700/513, згідно з яким Банк надав позичальникові грошові кошти у сумі 72000 доларів США на 15 років до 16.05.2023 зі сплатою процентів 14,5% річних.

Як вбачається із матеріалів справи, на забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 16.05.2008 між ВАТ «ВТБ Банк» (надалі - Іпотекодержатель), та ОСОБА_3 (надалі Іпотекодавець), яка є майновим поручителем ОСОБА_5, було укладено Іпотечний договір, який було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №872 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6. Згідно з вказаним договором предметом іпотеки є передача в іпотеку нерухомого майна, а саме квартири №42, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Драгана, 34, для забезпечення виконання зобовязань позичальника в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати за користування кредитом, комісій, пені, інших платежів, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №48/1700/513 від 16.05.2008 та будь-якими додатковими угодами до нього. Згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання спору, вказаному у даному договорі, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При реалізації даного способу задоволення вимог Іпотекодержателя, Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.03.2017 у справі №462/8247/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_9 задовольнено частково; рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 серпня 2016 року скасовано; ухвалено нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № 48/1700/513 від 16.05.2008 року у розмірі 66468,36 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 1522390 грн 22 коп; стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість кредитним договором № 48/1700/513 від 16.05.2008 року у розмірі 66468,36 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 1522390 грн 22 коп; стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» судовий збір у розмірі 22835 грн 85 коп. Постановою Верховного Суду від 30.01.2019 вказане рішення апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року залишено без змін.

Згідно з даними інформаційної довідки №101186316 від 23.10.2017 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та на таке майно на підставі іпотечного договору, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом ОСОБА_6 за №871, 16.05.2008 накладено обтяження у виді заборони на нерухоме майно.

Встановлено, що 08.09.2017 державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36988246, згідно з яким право власності на обєктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101) зареєстровано за ПАТ «ВТБ Банк» (номер запису про право власності: 22245088), що стверджується відомостями інформаційної довідки №120848237 від 17.04.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною 1 статті 4 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають право власності; речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; право власності на обєкт незавершеного будівництва; заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно із частиною 1 статті 27 вказаного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на обєкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

За змістом частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, серед іншого: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до статті 23 вказаного Закону розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав. Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника. Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви. Перебіг строку державної реєстрації прав продовжується з моменту усунення обставин, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду, з урахуванням часу, що минув до його зупинення. У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Пунктом 4 частини 1 статті 24 даного Закону визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобовязання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок).

Відповідно до пункту 12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у звязку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Мораторій на звернення стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті, протягом строку його дії, є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Таким чином, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» забороняє примусове стягнення на єдине житло - предмет іпотеки без згоди власника, в тому числі у позасудовому порядку шляхом проведення державної реєстрації права власності за іпотекодержателем. Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17.

Судом встановлено, що належна позивачу на праві власності квартира №42, що знаходиться за адресою: м. Львів, вулиця Драгана, 34, загальною площею 129,1 кв.м, є єдиним житлом та постійним місцем проживання позивача; іншого нерухомого майна у позивача немає, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №101186316 від 23.10.2017 року. Згідно з довідкою ОСББ «На Драгана» №27/08 від 27.08.2018 станом на 17.07.2018 у ОСОБА_3, що проживає у придбаній нею квартирі 29.05.2007 за адресою: м.Львів, вул.Драгана, 34/42, заборгованість по квартирній оплаті та водопостачанню і водовідведенню відсутня. З акту ЛКП «Нове» від 26.06.2018 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, але фактично не проживає. Крім того, суд встановив наявність усіх обставин, за одночасної наявності яких до відносин між учасниками справи застосовується Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, суд прийшов до висновку, що за наслідками прийнятого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 рішення про проведення державної реєстрації права власності на однокімнатну квартиру за адресою: м. Львів, вулиця Драгана М.АДРЕСА_1 загальною площею 129,1 кв.м. за ПАТ «ВТБ Банк» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому прийняте рішення суперечить закону.

Згідно із частинами 1, 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі ; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2017 за №6584/1-2 та №6583/1-2 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відповідно були скеровані вимоги про усунення порушення в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими ПАТ «ВТБ Банк» повідомив про порушення Позичальником умов основного зобов'язання та вимагав його виконання протягом 30 днів з моменту одержання вимоги про усунення порушення. У випадку непогашення у встановленій в цій вимозі строк заборгованості перед Банком за кредитом у повному обсязі Банк відповідно до діючого законодавства буде ініціювати звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У випадку непогашення у встановлений в цій вимозі строк заборгованості перед Банком за кредитом у повному обсязі, Банк відповідно до діючого законодавства вимагає у строк протягом 1 місяця з дня спливу 30-денного строку на виконання порушеного зобов'язання, встановленого у цій вимозі, добровільно звільнити житлові приміщення, що є предметом іпотеки, в іншому випадку виселення всіх мешканців з предмета іпотеки буде здійснюватися в судовому порядку.

Як встановлено судом, на копіях повідомлень про вручення поштових відправлень відсутні особисті підписи отримувача в порушення пункту 106 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, що свідчить, що ці копії повідомлень не є належними доказами вручення цінних листів позивачу та третій особі на стороні позивача. Відповідний правовий висновок висловлено в постанові ОСОБА_10 Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц.

Суд бере до уваги покази ОСОБА_3 та ОСОБА_5, що доданої до матеріалів справи вимоги вони не отримали.

Згідно п. 104 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, листи з оголошеною цінністю видаються адресату за умови пред'явлення ним документа, що посвідчує особу, або уповноваженій ним особі за умови пред'явлення нею документа, що посвідчує особу, та відповідної довіреності, засвідченої в установленому законодавством порядку.

Суд звертає увагу, що на повідомленні про вручення цінного листа, адресованому позивачу ОСОБА_3, міститься позначка «ОСОБА_3 (мати)». Суд бере до уваги покази позивача, допитаної за її згодою у якості свідка, що вона жодної довіреності своїй матері не надавала та на момент надіслання їй вимоги за адресою: м.Львів, вул.Петлюри,2а/32, проживала в квартирі, яка є предметом іпотеки та знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, відповідач АТ «ВТБ Банк» належними та допустимими доказами не довів отримання позивачем та третьою особою вимоги про усунення порушення основного зобовязання, що, у свою чергу, свідчить про порушення порядку набуття АТ «ВТБ Банк» права власності на квартиру - предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Згідно з положеннями ч. 5 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Окрім того, частиною 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор встановлює, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до пункту 57 Порядку для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у звязку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Виходячи зі змісту вказаних правових норм встановлення розміру заборгованості за основним зобовязанням, що визначений на час звернення стягнення на предмет іпотеки, є необхідною передумовою для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на нього за іпотекодержателем.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідач в порушення вищезазначених норм законодавства АТ «ВТБ Банк» не надав Відповідачу державному реєстратору приватному нотаріусу ОСОБА_4 документу про розмір заборгованості за Кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Про обовязок реєстратора встановити розмір заборгованості за кредитним договором на момент звернення стягнення на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом прийняття предмета іпотеки у власність як необхідну умову для прийняття рішення про державну реєстрацію зазначено в правовому висновку, висловленому в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 916/3249/16.

Суд погоджується із доводами позовної заяви, що при проведенні державної реєстрації права власності АТ «ВТБ Банк» порушило вимоги ч.5 ст.37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

У відзиві, наданому приватним нотаріусом ОСОБА_4, вказано, що ПАТ «ВТБ Банк» надав для реєстрації, зокрема, висновок про вартість обєкта, виданий 31.07.2017 року ТОВ «Ако Експерт». Разом із цим копії такого висновку відповідачами суду не надано.

Суд бере до уваги, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», єдиним документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності є звіт про оцінку майна.

Жодного доказу, який би підтвердив виконання вимог дотримання вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» відповідачами не надано.

Показами свідка позивача ОСОБА_3 встановлено, що за період дії кредитного договору жодних запитів від відповідача ПАТ «ВТБ Банк» щодо надання доступу субєктів оціночної діяльності не надходило, ознайомлення з обєктом оцінки предметом іпотеки такими не здійснювалося.

Відповідно суд приходить до висновку про порушення АТ «ВТБ Банк» вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» щодо проведення оцінки нерухомого майна предмета іпотеки, що, в свою чергу, свідчить про недотримання відповідачем-1 порядку звернення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, встановивши порушення порядку набуття АТ «ВТБ Банк» права власності на квартиру - предмет іпотеки, що знайшло вираження в недотриманні порядку вручення повідомлення про усунення порушення, відсутності належних та допустимих доказів проведення оцінки нерухомого майна предмета іпотеки, відсутності права вимоги за кредитним договором в сумі, зазначеній у вимозі про усунення порушення основного зобовязання, звернення стягнення на предмет іпотеки всупереч заборони, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним (протиправним) та скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.09.2017 року за індексним номером 36988246, згідно з яким право власності на обєкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101) було зареєстровано на праві власності за ПАТ «ВТБ Банк» (номер запису про право власності: 22245088).

У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними рішення та дії ПАТ «ВТБ Банк» щодо набуття права власності на обєкт нерухомого майна за адресою: м.Львів, вулиця Драгана М.АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101) необхідно відмовити, оскільки з позовної заяви не випливає, які саме конкретно рішення та дії Банку позивач просить визнати недійсними, при цьому, суд виходить з того, що оскарження рішень та дій банку щодо застосування позасудового порядку звернення стягнення на майно як підстав для проведення в подальшому реєстрації за Банком права власності на вказане майно, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. Відповідний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 910/364/18.

Разом із тим, державний реєстратор - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 не є належним відповідачем у цьому спорі, оскільки не є юридично заінтересованою у результатах вирішення справи особою. Такого висновку дійшла ОСОБА_10 Верховного Суду в постанові від 04 вересня 2018 року в справі № 823/2042/16. З урахуванням викладеного, суд також відмовляє в задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправними дій державного реєстратора - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно за індексним номером 36988246 від 08.09.2017 року.

На підставі ст.ст. 4, 10, 18, 24 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.1, 7, 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та керуючись ст. ст.10, 76-81, 263, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним (протиправним) та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.09.2017 за індексним номером 36988246, згідно з яким право власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: м.Львів, вул. Драган, 34/42 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101) було зареєстровано на праві власності за ПАТ «ВТБ Банк» (номер запису про право власності: 22245088).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4/кв.32.

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», , місцезнаходження: м.Львів, вул.Гоголівська, 22-24.

Відповідач: державний реєстратор приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, місцезнаходження: м.Львів, вул.Рубчака, 5.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Повний текст судового рішення складено 18.03.2019.

Головуючий Б.Р. Мичка