Справа № 583/3974/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі :

головуючого-судді Плотникової Н.Б.

при секретарі Логвиненко Л.М.

розглянувши в судовому засіданні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2

про перегляд заочного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області по цивільній справі № 583/3974/15-ц, -

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, в якій просить суд скасувати заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області по цивільній справі № 583/3974/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення та призначити справу до розгляду в загальному позовному порядку. Свої вимоги мотивує тим, що про судовий розгляд справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення нічого не знав, повісток не отримував, про час і місце проведення судових засідань не був повідомлений, ніяких документів з суду йому не надходило. Також він не отримував позовної заяви і не був обізнаний з її змістом. У звязку з тим, що він (ОСОБА_1О.) не міг взяти участь особисто чи через свого представника у судовому розгляді справі, він був позбавлений можливості скористатися своїми правами, передбаченими цивільно-процесуальним законодавством України, а саме: бути ознайомленим з позовними вимогами, надати свої пояснення та заперечення, приймати участь у вивченні доказів. Він був позбавлений можливості надати суду документи щодо обставин справи, стосовно його проживання в будинку за адресою пров. Тростянецький, 27 м. Охтирка Сумської області, знаходження там його особистих речей. В даному випадку було порушено його права як сторони справи.

01.03.2019 р. від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначає, що 11.08.2014 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого документа до примусового виконання. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.09.2014 р, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 03.12.2014 р., в задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого документа до примусового виконання по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено за безпідставністю заявлених вимог. Про вищенаведені обставини в рішенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15.04.2016 р. по справі № 583/3974/15-ц нічого не сказано, що свідчить про те, що або позивач приховав даний факт, або судом це не було враховано при ухваленні рішення про виселення.

26 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, в якій просить суд скасувати заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області по цивільній справі № 583/3974/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення та призначити справу до розгляду в загальному позовному порядку. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до Журналу судового засідання від 29.03.2016 р. її (ОСОБА_2О.) залучено в якості співвідповідача по справі. На її поштову адресу надійшла судова повістка, після чого 13.04.2016 р. вона надіслала на адресу Охтирського міськрайонного суду заяву про відкладення розгляду справи. Однак, з матеріалів справи вбачається, що клопотання чомусь було зареєстроване лише 20.04.2016 р. за вх. № 5671, тобто після ухвалення судом заочного рішення. Таким чином, її права як відповідача у справі були порушені, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення заочного рішення) суд може ухвали заочне рішення виключно у випадку неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними. Зважаючи на те, що вона не була повідомлена про ухвалення Охтирським міськрайонним судом рішення щодо неї, тому не змогла скористатися правами наданими їй цивільно-процесуальним законодавством України, а саме вона була позбавлена можливості на подання доказів по справі, висловлення своєї позиції з приводу позову, заперечення проти позовних вимог, приймати участь у вивченні доказів, що мають значення для справедливого розгляду справи та інше. В даному випадку було порушено її права як сторони справи.

Ухвалою від 06.03.2019 р. заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15.04.2016 року по справі № 583/3974/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 заяву підтримав та просить її задовольнити.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені, від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі, заяву підтримує та просить її задовольнити.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяв відповідачів про перегляд заочного рішення суду.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1, представника ПАТ КБ «Приват Банк», вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15.04.2016 р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» задоволено, виселено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з житлового будинку, розташованого за адресою: Сумська область, м. Охтирка, пров. Тростянецький, 27, стягнуто з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_1), ОСОБА_2 (08.09.1962 р.н.) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» судові витрати по справі в сумі по 913,50 грн. з кожного.

Відповідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, процесуальне законодавство закріплює юридичну сукупність, за наявності всіх елементів якої заочне рішення підлягає скасуванню.

Отже, суд має скасувати заочне рішення, якщо відповідач не з'явився в судове засідання, в якому було ухвалено рішення, і не повідомив про причини своєї неявки на нього з поважних причин та посилається на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з наведеною нормою скасування заочного рішення суду можливе за двох умов, однією з яких є поважність причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити. Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об'єктивно перешкоджають явці в судове засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Водночас, з'ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення у суду відсутні, з огляду на наступне.

В своїй заяві відповідач ОСОБА_1 стверджує, що в судове засідання не зявився з причин неотримання судових повісток чи інших документів.

Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно ч. 1-4 ст. 74 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

З матеріалів справи вбачається, що судові повістки відповідачу ОСОБА_1 направлялися за місцем його реєстрації пров. Тростянецький, 27 м. Охтирка Сумської області та поверталися не врученими за закінченням терміну зберігання. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 судом в порядку, передбаченому ЦПК України, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду справи.

Крім того, відповідачка ОСОБА_2 02.04.2016 отримала судову повістку на 15.04.2016 р. та уточнену позовну заяву, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.79). З вищевказаного вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 була повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак в судове засідання не зявилась без поважних причин. Свою заяву від 07.04. 2016 р. про відкладення судового засідання, яке призначено на 15.04.2016 р., ОСОБА_2 відправила поштою 13.04.2016 р., судом отримано 20.04.2016 р., однак в даній заяві ОСОБА_2 поважних причин її неявки в судове засідання не навела.

Розглядаючи другу умову для скасування заочного рішення, суд виходить з того, що заявники не посилаються на докази, що мають істотне значення для правильного вирішення спору та які вплинуть на зміст рішення по суті, як це передбачено ст. 285 ЦПК України.

В додаткових поясненнях заявник ОСОБА_1 зазначає, що підставою для скасування заочного рішення є те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк для предявлення виконавчого документа до виконання, а саме: виконавчого листа з примусового виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі № 2-32/2012 про звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі якого було ухвалено рішення про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.09.2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 03.12.2014 року, було відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа з примусового виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.06.2012 року у справі № 2-32/2012 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором SUOWGK 00000001 від 23.05.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», та поновлення строку для предявлення виконавчого документа до примусового виконання. Тобто рішення Охтирського міськрайонного суду від 01.06.2012 року по справі № 2-32/2012, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок за адресою пров. Тростянецький, 27 м. Охтирка, власником якого є ОСОБА_1, - втратило примусовий характер. Дана обставина судом не була врахована при ухваленні заочного рішення про виселення.

Однак такі доводи заявника не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення, а в частині третій - порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року № 6-1731цс16, роз'яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотеко держателя права звернутися з таким позовом окремо.

Встановивши, що в іпотеку передано будинок, придбаний за рахунок отриманих в кредит грошових коштів, суд дійшов висновку про наявність підстав для виселення зареєстрованих у спірному будинку відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Доводи відповідача про те, що ПАТ КБ «ПриваБанк» пропущено строк на предявлення до виконання рішення Охтирського міськрайонного суду від 01.06.2012 року по справі №2-32/2012 про звернення стягнення на предмет іпотеки, і що ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 29.09.2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 03.12.2014 року, було відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого документа до примусового виконання, - суд не бере до уваги, та вважає, що дана обставина не має значення для справи, та не може привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни, так як на час розгляду справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення Охтирським міськрайонним судом було ухвалено рішення від 01.06.2012 р. про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, що стало підставою для виселення відповідачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене доводи заявників не створюють юридичну сукупність елементів, які дають підстави для скасування заочного рішення, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні заяви відмовити.

Керуючись ст.ст. 287, 288 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15.04.2016 р. по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: ОСОБА_6