Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 203/4979/15-ц

провадження № 61-15762св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану в його інтересах представником ОСОБА_6, на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року у складі судді Єдаменко С. В. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 серпня 2005 року між ВАТ КБ «Надра» (змінено назву на ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/074-Н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 28 000,00 дол. США. 03 серпня 2005 року з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 079/1, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалась перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що виникають з кредитного договору.

ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач просив солідарно стягнути з обох відповідачів та яка станом на 17 серпня 2015 року становить 29 487,23 дол. США, з яких 27 346,44 дол. США - заборгованість за кредитом, 2 140,79 дол. США - заборгованість за процентами та 49 575,06 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Заочним рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2005 року № 8/2005/840-К/074-Н в розмірі: 27 346,44 доларів США заборгованість за кредитом; 2 140,79 доларів США заборгованість за процентами; 49 575,06 грн пені, всього 29 487,23 доларів США, що за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення складає 780 299,93 грн та 49 575,06 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що всупереч умов кредитного договору ОСОБА_4 своєчасно не здійснював платежів для погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителя.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, заочне рішення суду першої інстанції від 19 лютого 2016 року в частині задоволення вимог до ОСОБА_5 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

Заочне рішення суду в частині стягнутої суми по тілу кредиту - 27 346,44 дол. США змінено, зменшено вказану суму до 23 865,31 дол. США.

У іншій частині заочне рішення залишено без змін.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що останній платіж позичальником здійснено в січні 2015 року, і в січні 2015 року відповідачам направлялась досудова вимога про погашення заборгованості, а до суду з позовом банк звернувся 27 серпня 2015 року, після спливу 6-місячного строку, що згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України дає підстави вважати поруку припиненою. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що позичальником по тілу було сплачено 4 134,59 дол. США, тобто основна заборгованість складає 23 865,31 дол. США, що в еквіваленті за курсом складає 631 476,10 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 просить рішення першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог до нього скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та направити в цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, судом першої інстанції порушено вимоги статті 74 ЦПК України 2004 року щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду. Судами не враховано, що позивачем досудова вимога про стягнення кредитної заборгованості на адресу позичальника не направлялася, та матеріали справи не містять належного розрахунку такої заборгованості. Крім того, стягуючи заборгованість по тілу кредиту та відсотках у доларах США, судами в резолютивній частині рішення не зазначено еквіваленту в грошовій одиниці України - гривні. Положення договору про стягнення пені у розмірі 1 % за кожен день прострочення є несправедливими, тому не підлягають задоволенню.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що 03 серпня 2005 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 8/2005/840-К/074-Н, згідно якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кошти у сумі 28 000,00 дол. США в порядку і на умовах, визначених цим договором (а. с. 9-12).

У пункті 1.4 договору зазначено, що банк надає позичальнику кредит строком на 240 місяців.

Також 03 серпня 2005 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 079/1, за умовами якого вона поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань, що виникли з кредитного договору № 8/2005/840-К/074-Н, в тому числі повернення кредиту у строк до 01 серпня 2025 року (а. с. 18-19)

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У позовній заяві ПАТ КБ «Надра» просило стягнути з відповідачів кредитну заборгованість, що виникла станом на станом 17 серпня 2015 року, у розмірі 29 487,23 дол. США, з яких заборгованість за кредитом - 27 346,44 дол. США, заборгованість за процентами - 2140,79 дол. США, заборгованість з пені за несвоєчасне повернення кредиту - 49 575,06 грн.

Суд першої інстанції, врахувавши наведені норми матеріального права та, надавши оцінку наданим сторонам доказам, дійшов обґрунтованого висновку про неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Апеляційний суд, погодившись із вказаним висновком суду першої інстанції, правильно звернув увагу, що відповідно до наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості, ОСОБА_4 по тілу кредиту було погашено 4 134,69 дол. США, залишок заборгованості складає 23 865,31 дол. США, а не 27 346, 44 дол. США, як зазначено судом першої інстанції, та обґрунтовано зменшив розмір заборгованості (а. с. 13).

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_4 про незазначення судом в резолютивній частині рішення апеляційного суду визначення еквівалента суми боргу в національній валюті, є помилковими, оскільки правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов'язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц).

Доводи касаційної скарги, що умови договору про стягнення пені у розмірі 1 % за кожен день прострочення є несправедливими, тому такі не підлягають задоволенню, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_4 не заявляв у цій справі позовних вимог про визнання недійсними окремих умов договору з підстав їх невідповідності статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуютьсяпереоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Отже, вирішуючи спір у частині наявності правових підстав для стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, та ухвалили законні й обґрунтовані рішення.

Частиною першою статті 410 ЦПК Українивизначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану в його інтересах представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року у частині задоволення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик