ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1746/19 Справа № 186/359/18 Суддя у 1-й інстанції - Кривошея С.С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк"

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2018 ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2. В обґрунтування позову зазначає, ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 27 січня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 23 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_3 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24 вересня 2013 року. Позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як в результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. Тобто, спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_2 мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 20 березня 2014 року. Позивач вважає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини є ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначено: АДРЕСА_1. Враховуючи викладене позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом.

Позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором б/н від 27 січня 2011 року в розмірі 18391,79 грн., та судовий збір по справі в сумі 1762,00 грн. (а.с.2-4).

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовлено (а.с.92-94).

Не погодившись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.96-101).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір за яким на підставі анкети-заяви ОСОБА_3 від 27 січня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який останній мав погашати разом з процентами (а.с.5).

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_3 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 24 вересня 2013 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №252 (а.с.36).

Позичальник ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на дату смерті заборгованість позичальника перед позивачем за кредитним договором № б/н від 21 січня 2011 року становить 18391,79 грн. (а.с.30-31).

Згідно наданого відповідачем ОСОБА_1 свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 03 червня 2017 року Першотравенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 03 червня 2017 року уклали шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 (а.с.67-68).

Відмовляючи у задоволенні повних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що кредитор не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені ст.1281 ЦК України, згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців, про що було заявлено представником відповідачів, також посилаючись на ст. ст. 1281,1282 ЦК України, правильно виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачі по справі є спадкоємцями, після померлого ОСОБА_3, прийняли після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Відсутність вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, а також часток прийнятого спадкового майна кожним спадкоємцем, в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги, оскільки зобов'язання спадкоємців перед кредитором не є солідарними.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають обставинам справи, зроблені відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Аналогічні роз'яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до статей 1268, 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор вправі заявити вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-33цс15 від 8 квітня 2015 року.

При цьому обов'язковою умовою пред'явлення позову до спадкоємця є письмова вимога кредитора до спадкоємця про виконання обов'язку спадкодавця і лише в разі відмови, банк має право на задоволення вимог про стягнення заборгованості.

З матеріалів справив вбачається, що 27.01.2011 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який останній мав погашати разом з процентами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.

ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на дату смерті заборгованість позичальника перед позивачем за кредитним договором № б/н від 21 січня 2011 року становить 18391,79 грн.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, визначений главою 87 ЦК України.

Оскільки, ОСОБА_3 помер, то відповідати перед ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину.

14.05.2014 року вих. №SAMDN7554 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори з претензією про включення вимог кредитора в спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлого про наявність заборгованості (а.с.39).

Однак листом нотаріальної контори від 05.06.2014 року банку було повідомлено про те, що виконати майнові вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не має можливості, у зв'язку з тим, що заяви приймаються в строк до 6-ти місяців після смерті спадкодавця - ОСОБА_3. Іншої інформації не мають права надати на підставі ЗУ «Про нотаріат» статті 8 «Державна таємниця вчинення нотаріальних дій». Будь-якої іншої відповіді нотаріальної контори стосовно спадкової справи та спадкоємців померлого ОСОБА_3 позивачем суду не надано (а.с.40).

14.03.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки кредитор не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені ст.1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців, про що було заявлено представником відповідачів. Також позивачем не надано ані суду 1 інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів того, що відповідачі є спадкоємцями, після померлого ОСОБА_3, прийняли після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Відсутність вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, а також часток прийнятого спадкового майна кожним спадкоємцем, що в свою чергу позбавляє можливості вирішити позовні вимоги, на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України, оскільки зобов'язання спадкоємців перед кредитором не є солідарними.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Твердження банку про те, що відповідачі автоматично прийняли спадщину після смерті позичальника в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України, а суд першої інстанції вказане не врахував, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки дана обставина не є єдиною та беззаперечною задля задоволення позову.

Будь-яких відомостей про те, чи звертались спадкоємці померлого ОСОБА_3, зокрема відповідачі по справі, із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори у відповіді нотаріальної контори не значиться, як і відсутні такі відомості у наданих суду позивачем документах в якості доказів.

Також матеріали справи не містять доказів щодо обсягу та вартості спадкового майна й часток прийнятого спадкового майна кожним спадкоємцем, в разі його прийняття.

Апелянт не скористалася наданими йому правами, не спростував висновків суду 1 інстанції, не обґрунтував доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: