Справа № 743/1740/18
Провадження № 2/743/22/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Марченко А.В.

з участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши в смт.Ріпки в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, зазначивши, що 04.08.2009 року між сторонами укладено договір, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 8500 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.

У зв'язку з тим, що позичальник не виконує як основного зобов'язання, так і зобов'язання по сплаті відсотків, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість з основного зобов'язання, у розмірі 16497 грн. 69 коп.; заборгованість по сплаті відсотків, у розмірі 7848 грн. 59 коп.; заборгованість за пенею, у розмірі 9260 грн. 15 коп.; штрафи в загальному розмірі 2180 грн. 32 коп., а також понесені по справі судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, додавши до позовної заяви клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що в 2017 році банк в односторонньому порядку збільшив йому кредитний ліміт, не переконавшись у платоспроможності позичальника, у зв'язку з чим останній позбавлений можливості в повній мірі вносити плату за договором.

Крім того, у грудні 2018 року ОСОБА_1 узгодивши в телефонному режимі з представником банку умови повного погашення заборгованості, вніс на рахунок АТ КБ "ПриватБанк" 5000 грн., вважаючи, що виконав свої зобов'язання перед позикодавцем.

Таким чином, відповідач не заперечував щодо стягнення з нього основної суми зобов'язання шляхом внесення періодичних та співмірних платежів, тобто розстрочки стягнення заборгованості.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що 04.08.2009 року між сторонами укладено договір, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 8500 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем умови договору не виконуються.

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 13.11.2018 року, заборгованість відповідача з основного зобов'язання становить 16497 грн. 69 коп.; заборгованість по сплаті відсотків, у розмірі 7848 грн. 59 коп.; заборгованість за пенею, у розмірі 9260 грн. 15 коп. Крім того, позивач нарахував відповідачу штрафи в загальному розмірі 2180 грн. 32 коп.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтями 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді припинення зобов'язання; зміни умов зобов'язання; сплати неустойки; відшкодування збитків.

В судовому засіданні знайшли підтвердження пояснення ОСОБА_1 про внесення ним у грудні 2018 року коштів на рахунок позикодавця.

Разом з цим, банківськими квитанціями від 12.12.2018 року підтверджено лише факт внесення ОСОБА_1 готівкових коштів в сумі 5500 грн. на його платіжну карту в АК КБ "ПриватБанк". Вказані квитанції не містять інформації про призначення платежів.

Таким чином, суд вважає, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, до нього мають бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності.

В той же час, суд вважає, що пеня з відповідача стягненню не підлягає.

У відповідності до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову.

Позивач нарахував відповідачу штрафні санкції відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 1680 грн. 32 коп. штраф (процентна складова) та одночасно 7848 грн. 59 коп., відсотків за користування кредитом та 9260 грн. 15 коп. - пені.

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У відповідності до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

При вирішенні питання про стягнення одного із видів неустойки, зокрема, пені або штрафу, суд виходить з того, що із розрахунку заборгованості незрозуміло, яким чином обрахована пеня та за який період, отже позов в цій частині задоволенню не підлягає.

У зв'язку з викладеним пеня в розмірі 9260 грн. 15 коп. не підлягає стягненню з відповідача.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 76, 141, 263, 264, 265, 277-279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) зареєстрованого в АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, р/р 3111 МФО 305299) заборгованість за кредитним договором у розмірі 26526 (двадцять шість тисяч п'ятсот двадцять шість) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) зареєстрованого в АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, р/р 3111 МФО 305299) 1306 (одна тисяча триста шість) грн. 06 коп., в якості відшкодування судового збору.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляція на рішення може бути подана до Чернігівського апеляційного суду, через Ріпкинський районний суд, протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Є.А. Жовток