ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5290/17
Провадження № 2/210/180/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"11" березня 2019 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - судді Ступак С.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Драгунової Я.М.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури.

Посилаючись на обґрунтування, зазначені у позовній заяві, просила суд відшкодувати завдану їй моральну шкоду, стягнувши з Державного казначейства України на її користь 1171200,00 гривень; звільнити її від сплати судового збору.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що 03.04.2006 року, за фактом заволодіння квартирою ОСОБА_5, за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України, відносно неї була порушена кримінальна справа, яка була обєднана в одне провадження з кримінальною справою № 58063929. 04.04.2006 року позивач була затримана за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України, після чого до 07.04.2006 року утримувалась під вартою в ізоляторі тимчасового тримання. 07.04.2006 року їй було предявлене обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України. У цей же день слідчим була ухвалена постанова про накладення арешту на майно позивача. 07.04.2006 року ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який застосовувався до неї до 08.10.2014 року, тобто - протягом більше восьми років. Отже, в період з 07.04.2006 року по 08.10.2014 року вона була позбавлена можливості вільно пересуватися, не мала можливості навіть виїхати на відпочинок. 07.04.2006 року їй також було предявлене нове обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України. У серпні 2006 року, після затвердження прокурором міста ОСОБА_1 Обвинувального висновку, кримінальна справа № 58063929 за звинуваченням ОСОБА_3, а також ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів була направлена до суду. В період з вересня 2006 року по 09.02.2011 року вказана кримінальна справа розглядалася Дзержинським районним судом міста ОСОБА_1.

09.02.2011 року Дзержинським районним судом міста ОСОБА_1 була ухвалена постанова про повернення кримінальної справи № 58063929 за звинуваченням ОСОБА_3, а також ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів прокурору міста ОСОБА_1 для проведення додаткового розслідування. Після затвердження прокурором міста ОСОБА_1 нового Обвинувального висновку, кримінальна справа за звинуваченням ОСОБА_3, а також ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів була знову направлена до суду. В період з початку 2012 року по 01.04.2013 року вказана кримінальна справа розглядалася Центрально-Міським районним судом міста ОСОБА_1. 01.04.2013 року Центрально-Міським районним судом міста ОСОБА_1 була ухвалена постанова про повторне повернення кримінальної справи № 58063929 за звинуваченням ОСОБА_3, а також ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів прокурору міста ОСОБА_1 для проведення додаткового розслідування. 08.10.2014 року відомості про вчинення позивачем, а також ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, кримінальних правопорушень були, внесені слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000895.

29.12.2014 року слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_12, у звязку з відсутністю в діяннях позивача, а також в діяннях ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, складу кримінальних правопорушень, була ухвалена постанова про закриття кримінального провадження № 0000895. Цією ж постановою був скасований обраний ОСОБА_3 07.04.2006 року запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та знятий арешт, який був накладений на її майно.

20.04.2016 року першим заступником Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_13 була ухвалена постанова про скасування постанови слідчого СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_12 від 29.12.2014 року про закриття кримінального провадження № 0000895.

30.05.2016 року слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_14, у звязку з відсутністю в діяннях ОСОБА_3, а також в діяннях ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, складу злочинів, була повторно ухвалена постанова про закриття кримінального провадження № 0000895.

У березні 2017 року позивач звернулася до начальника Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою від 09.03.2017 року, в якій прохала надати відсутні у неї копії процесуальних документів, що знаходяться в кримінальній справі № 58063929 та в кримінальному провадженні № 0000895.

У відповідь на вказану заяву на адресу позивача надійшов лист № 48/8-М- 275 від 27.03.2017 року, яким заступник начальника Криворізького відділу поліції ОСОБА_15 повідомив її про неможливість надання копій процесуальних документів, які знаходяться в кримінальній справі № 58063929 та в кримінальному провадженні № 0000895.

В період з 03.04.2006 року по 30.05.2016 року, тобто - протягом десяти років і двох місяців, позивач безпідставно притягувалась до кримінальної відповідальності - підозрювалась і обвинувачувалась у вчиненні злочинів, передбачених ст. 190 ч. 3, ст. 190 ч. 4 КК України.

Безпідставне притягнення її до кримінальної відповідальності, безпідставні підозра та обвинувачення у вчиненні злочинів, у тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, завдали їй значної матеріальної та моральної шкоди, у звязку з чим у березні 2016 року вона звернулась до начальника Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою від 09.03.2017 року, в якій прохала визначити розмір завданої їй матеріальної та моральної шкоди.

У відповідь на вказану заяву на її адресу надійшов лист № 48/8-2- 423ЄО від 04.04.2017 року, яким заступник начальника Криворізького відділу поліції ОСОБА_15 повідомив про те, що «питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом».

Завдана позивачу моральна шкода полягає у тому, що вищезазначені обставини викликали у неї сильні нервові стреси, дуже сильні душевні переживання та моральні страждання. Крім того, протягом усього стодвадцятидвохмісячного строку притягнення позивача до кримінальної відповідальності, кожної хвилини і кожної секунди, її не полишало, переслідувало відчуття тривоги, вважала, що її життя зламане.

Враховуючи вищезазначене, вважає, що внаслідок незаконних дій та рішень органу досудового слідства та прокуратури міста ОСОБА_1, їй була завдана значна моральна шкода, яку вона оцінює в 1171200,00 гривень.

Відповідач по справі ОСОБА_4 Україна в особі Державної казначейської служби України на виконання вимог ст.178 ЦПК України, подав до суду відзив від 02 лютого 2019 року на вказану позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає його необґрунтованим та заперечує проти позовних вимог позивача в повному обсязі, заперечення відповідача обґрунтовані наступним.

Казначейство, не в змозі використати права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональноми обовязками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного ОСОБА_2 України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади.

Позивач, залучивши в якості відповідача ОСОБА_4 казначейську службу України просить суд стягнути на свою користь моральну шкоду, при цьому вимоги щодо шкоди саме з Державної казначейської служби України не обґрунтувала, а в позові не наведено жодних доказів існування будь-яких правовідносин між позивачем та відповідачем по справі.

У судове засідання представник Позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача.

Представник ОСОБА_4 Україна в особі Державної казначейської служби України ОСОБА_2 в судовому засіданні була присутня, та просила суд відмовити у задоволені позовних вимог з підстав недоведенності наявності моральної шкоди.

Суд, дослідивши доводи учасників справи, вивчивши доводи відповідача, зазначені у відзиву на позовну заяву, оцінивши докази наявні в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14 березня 2006 року старшим слідчим прокуратури міста ОСОБА_1 ОСОБА_16 була порушена кримінальна справа № 58069329 у відношенні ОСОБА_17, за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_18, ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 190 КК України (а.с. 8-44).

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2011 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_17, за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_7, ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_18 за ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України повернуто прокурору міста ОСОБА_1 для проведення додаткового розслідування (а.с. 45-58).

Постановою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2013 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_17, за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_7, за ч. 2 ст.190, ч. 2 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_18 за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_19 за ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України повернуто прокурору міста ОСОБА_1 для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 залишено підписку про невиїзд (а.с. 59-71).

Судом встановлено, що постановою Слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_12 від 29 грудня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000895 від 08.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України - у зв'язку з встановленою відсутністю в діянні ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення. Знято раніше накладені арешти на майно громадян ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 Повідомлено про скасування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 (а.с.72-73).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_13 про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 20.04.2016 року постанову слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження № 0000895 від 29.12.2014 року скасовано. Постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0000895 та матеріали кримінального провадження направлено до СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення досудового розслідування. Відомості про прийняте рішення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 74).

Постановою слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14, від 30 травня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000895 від 08.10.2014 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв'язку з встановленою відсутністю в діянні ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 складу кримінальних правопорушень (а.с.75-77).

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно достатті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Щодо посилання представника віповідача, що ОСОБА_4 казначейство України не несе відповідальності за дії органів державної влади, суд вважає необхідним зазначити, що доводи Держказначейства про те, що ОСОБА_4 казначейська служба України не є учасником спірних правовідносин не приймаються до уваги, оскільки при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то саме ОСОБА_4 казначейська служба України залучається як відповідач. При цьому, суд враховує, що у п. 1 Положення про ОСОБА_4 казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, передбачено, що ОСОБА_4 казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування, бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги по суті, суд враховує наступні положення чинного законодавства.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Як передбачено ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994р. підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів,передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Відповідно до норм діючого кримінально-процесуального законодавства, процесуальний керівник і слідчий під час досудового слідства здійснюють свої процесуальні права і виконують покладені на них обовязки у відповідності до вимог закону.

Прийняття слідчим або прокурором процесуального рішення по кримінальному провадженню, яке в подальшому скасовується компетентною особою у встановленому законом порядку, саме по собі не тягне за собою настання відповідальності з боку вказаних субєктів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Як зазначено в ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (окрім незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на недоговірні зобов'язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової особи зазначених органів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України і само по собі не тягне за собою будь-якої відповідальності. Така відповідальність має настати лише за умови вчинення відповідною особою дисциплінарного проступку, адміністративного правопорушення чи кримінального злочину.

Однак, позивачем не надано суд належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину службових осіб органу досудового слідства та прокуратури.

Посилання позивача на моральні страждання, які були завдані працівниками органу досудового слідства та прокуратури м. Кривого Рогу оцінюються судом лише як незгода з процесуальними рішеннями, прийнятими в рамках вищевказаних кримінальних проваджень, та ґрунтуються на особистих висновкахпозивача і не підтверджуються належними доказами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З позову ОСОБА_3 не вбачається в чому полягає моральна шкода для позивача, з яких міркувань виходила позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, до позову надано розрахунок моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури, який не підтверджений належними та допустимими доказами. (а.с. 87)

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України обовязок доказування і подання доказів законом покладено на сторони. У даному випадку сторона позивача свій обовязок щодо надання належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог не виконала.

Позивач повинна був обгрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказані вимоги позивачем не виконані, що являється підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є недоведеним, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 3-13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.ст. 15, 16, 1167, ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, ст.ст. 258-259,263-265, ч. 3 ст.200 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 21 березня 2019 року.

Суддя: С. В. Ступак