Справа № 369/4029/18
Провадження № 2/369/1102/19
11.03.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Бугайовій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,
У відповідності до умов вказаного договору ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.
24.12.2016 року в м. Одеса на перехресті вул. Костанді-Фонтанська дорога сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Fiat» д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Toyota» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Toyota» д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 06.09.2016 року, внаслідок чого страхувальник зазнав матеріального збитку.
Згідно рахунку № СЧ-004580 від 03.01.2017 року про визнання вартості матеріального збитку вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota» д.н.з. НОМЕР_1 становила 134 851 грн. 64 коп..
Виконуючи взяті на себе зобов'язання за договором страхування та на підставі страхового № 324-02 від 13.01.2017 року та додатку № 1 до страхового акту ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 143 761 грн. 64 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 798 від 16.01.2017 року, платіжним дорученням № 722 від 13.01.2017 року, платіжним дорученням № 6537 від 30.03.2017 року.
Загальний розмір фактично понесених ПрАТ «СК «ВУСО» склав 143 761,64 грн..
Відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 11.01.2017 року по справі № 520/176/17, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 2.3 «б», 16.6 Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 30 березня 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 6537 від 30.03.2017 року.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як водія транспортного засобу державний номерний знак НОМЕР_5, була застрахована за полісом № АК/4682738 в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», то керуючись ст. ст. 6, 9, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів наземних транспортних засобів», ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернулося до ПрАТ СК «ПЗУ Україна», з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.
ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту, передбаченого полісом № АК/4682738 в розмірі 100 000 грн. 00 коп..
27.12.2017 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір № 27.12.2017 року про відступлення права вимоги відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору.
Враховуючи викладене, позивач ФОП ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 43 761 грн. 64 коп., понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. та судові витрати 704 грн. 80 коп..
У судове засідання позивач ФОП ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, суду надано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Суд, з»ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов»язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов»язане з виконанням цими особами обов»язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання.
Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала.
Сторонами деліктного зобов»язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Таким чином, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов»язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.
Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов»язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов»язками страховика, як сторони договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Судом встановлено, що відповідач є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача. Оскільки враховуючи, що цивільно-правова відповідальність була застрахована за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», а ПрАТ «СК «ВУСО» здійснив виплату частину завданих збитків у розмірі 100 000 грн., то різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодування становить 43 761,64 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1.
В ході розгляду справи стороною відповідача доводи та обґрунтування позову, спростовано не було та будь-яких клопотань, а також належних та допустимих доказів, зокрема, щодо спростування суми завданих збитків, відповідачем суду надано не було.
Враховуючи викладене, а також дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем, якому заподіяно матеріальної шкоди з боку винної особи, правомірно заявлені вимоги до відповідача про стягнення суми збитків в розмірі 43 761,64 грн., а відтак позов підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою ; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В обґрунтування заяви про стягнення витрат на правову допомогу представником позивача ФОП ОСОБА_1 було надано: договір про надання правової допомги № 14/03/18 від 14.03.2018 року, Додаткову у году № 1 до Договору про надання правової допомоги № 14/03/18 від 11.04.2018 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката,копію довіреності.
Однак, в порушення вимог ст. 137 ЦПК України, представником відповідача не надано доказів про фактичне виконання робіт та їх вартості, а також, що позивачем оплачено вартість виконаних адвокатом робіт.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, ст. ст. 15, 16, 22, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 4, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 137, 141, 259, 264, 265, 268, 280, 281 ЦПК України,-
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 43 761 грн. 64 коп..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп..
У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Інформація про позивача: фізична особа-підприємець ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_6, розрахунковий рахунок НОМЕР_8 в ПАТ «Приватбанк», МФО 320649, місце знаходження: АДРЕСА_1.
Інформація про відповідача: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_7, місце проживання: АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня винесення заочного рішення суду.
Суддя Ковальчук Л.М.