Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

місто Київ

справа № 2-2704/09

провадження № 61-28044св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Друга Херсонська державна нотаріальна контора,

особа, яка звернулася із апеляційною та касаційною скаргами, - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 в частині оскарження ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2016 року у складі судді Склярської І. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_3 у березні 2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. 1/2 частину спадщини прийняв батько позивача ОСОБА_6, який діяв від імені неповнолітнього сина, відповідача у справі, ОСОБА_4, зазначивши при цьому, що інші спадкоємці відсутні. На час прийняття спадщини позивач перебував під слідством, після чого засуджений до 4 років позбавлення волі, у зв'язку з чим був позбавлений можливості своєчасно звернутись із заявою про прийняття належної йому частки у спадщині. Просив суд поновити строк для прийняття спадщини, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане Другою Херсонською державною нотаріальною конторою на ім'я відповідача на 1/2 частину спірної квартири, визнати на ним право власності на 1/4 частину зазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Стислий виклад заперечень відповідача

Відзиви відповідача на позов не надходили.

Друга Херсонська державна нотаріальна контора просила вирішити спір на розсуд суду.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30 червня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 28 лютого 2001 року Другою Херсонською державною нотаріальною конторою у спадковій справі № 144/2001 на ім'я ОСОБА_4 на спадкове майно у вигляді 1/2 частини двокімнатної квартири № 1, загальною площею 41, 8 кв. м, житловою площею 36, 4 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину двокімнатної квартири № 1, загальною площею 41, 8 кв. м, житловою площею 36, 4 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/4 частини двокімнатної квартири № 1, загальною площею 41, 8 кв. м, житловою площею 36, 4 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 12 жовтня 2009 року ОСОБА_4 відмовлено у прийнятті апеляційної скарги на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30 червня 2009 року, оскільки відповідач не подавав заяву про перегляд заочного рішення у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2016 року відмовлено ОСОБА_6 у прийнятті апеляційної скарги на рішення Суворовського районного суду Херсонської області від 30 червня 2009 року до розгляду та повернуто її заявнику.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що оскільки ОСОБА_6 не посилається на те, що він є спадкоємцем майна, відносно якого ухвалено оскаржуване ним рішення, не зазначає про наявність підстав для його залучення до участі у справі як співвідповідача, третьої особи, законного представника відповідача, який є повнолітнім, про порушення оскаржуваним рішенням саме його прав чи інтересів, у прийнятті апеляційної скарги необхідно відмовити.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30 червня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2016 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник зазначає, що суд першої інстанції визнав за ОСОБА_4 право власності на 3/4 частини двокімнатної квартири № 1, загальною площею 41, 80 кв. м, житловою площею 36, 40 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, проте 1/2 частина спірної квартири належала ОСОБА_4 на підставі договору міни від 20 листопада 1998 року. З 1998 року ОСОБА_6 проживає у спірній квартирі, за адресою цієї квартири зареєстровано його місце проживання, він несе витрати з її утримання.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 30 червня 2009 року та відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали цивільної справи в частині оскарження ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2016 року.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Верховний Суд в оцінці оскаржуваної ухвали апеляційного суду врахував, що відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). За правилами частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції має встановлювати, чи вирішувалося питання про права та обов'язки цієї особи.

Суд апеляційної інстанції під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження встановив, що ОСОБА_6 не є особою, яка брала участь у цій справі, та зазначив, що не наведено доводів, що рішення суду у цій справі стосується прав та інтересів заявника.

В оцінці зазначеного Верховний Суд врахував, що, вирішуючи питання про те, чи стосується рішення у справі прав та інтересів осіб, які не залучались до її розгляду, апеляційний суд має надавати комплексну оцінку усім доказам у справі, апеляційній сказі та доказам, доданим до апеляційної скарги.

ОСОБА_6, звернувшись до суду із апеляційною скаргою, не навів достатніх та обґрунтованих доводів, підтверджених належними та допустимими доказами, що рішення у цій справі стосується його прав та інтересів. ОСОБА_6 не є співвласником спірного майна, не є спадкоємцем, наявність спору про проживання його у спірній квартирі не впливає на вирішення спору щодо спадкового майна між спадкоємцями.

Апеляційний суд у системному зв'язку рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та додані до неї докази оцінив належним чином, зробив обґрунтований висновок, що рішення суду першої інстанції не стосується прав та інтересів заявника. У досліджуваних правовідносинах апеляційним судом достеменно встановлено відсутність настання несприятливих наслідків для заявника.

Зважаючи на наведене, враховуючи, що висновки апеляційного суду обґрунтовані належним чином, Верховний Суд вважає ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2016 року такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, та такою, що підлягає залишенню без змін. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд врахував, що з апеляційною скаргою звернувся не учасник справи, рішення суду у цій справі не стосується його прав та інтересів, ним не наведено та не обґрунтовано інших достатніх підстав для прийняття його скарги та відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик