МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-117/11
Провадження № 22-ц/812/787/19
У Х В А Л А

05 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Темнікової В.І., розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2010 року ПАТ «Кредобанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, в якому просив суд стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором в сумі 7426,48 доларів США, що станом на 30.09.2010 року еквівалентно 59319,45 грн., а також судові витрати.

12 травня 2011 року заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва позов ПАТ «Кредобанк» задоволено в повному обсязі.

В березні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд зазначеного заочного рішення.

01 квітня 2013 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення суду від 12.05.2011 р. скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

06 листопада 2013 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва позовну заяву ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, 12 березня 2019 року АТ «Кредобанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій виклало і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду посилаючись на те, що копію оскаржуваної ухвали суду апелянтом отримано 25 лютого 2019 року, а ознайомитись з матеріалами справи судом було надано можливість лише 06.03.2019 року.

Згідно ст. 354 ЦПК України а пеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до повідомлення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.10.2013 року, а також відображеного на ньому вхідного штампу Центральної філії Миколаївського відділення ПАТ «Кредобанк» від 28 жовтня 2013 року, ПАТ «Кредобанк» було повідомлено про відкладення розгляду справи зі їх позовом до ОСОБА_1 на 06.11.2013 р. на 10-30 год. (а.с.147)

Згідно із повідомленням про вручення поштового відправлення, ПАТ «Кредобанк» отримав повідомлення Заводського районного суду про розгляд справи 06.11.2013 р. також поштою: за адресою відділення в м. Миколаєві 25.10.2013 р., та за адресою відділення у м. Львів - 28.10.2013 р. (а.с.151,152).

З матеріалів справи вбачається, що позивач в жовтні 2015 р. звертався до суду з заявою про видачу копії рішення у справі (а.с. 155).

22.10.2015 року згідно супровідного листа Заводського районного суду м. Миколаєва йому була направлена копія ухвали суду (а. с.158).

16 березня 2016 року представник позивача Луцишина Я.М., яка діяла на підставі довіреності № 8152 від 13.10.2015 р., виданої строком на 1 рік, звернулася до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи, та згідно відміток на ній, 26 квітня 2016 року була ознайомлена з матеріалами вказаної цивільної справи, а відповідно і з оскаржуваною ухвалою суду від 06 листопада 2013 року (а.с. 159).

Тобто, ПАТ «Кредобанк» було відомо про наявність оскаржуваної на даний час ухвали суду щонайменше з 26 квітня 2016 року.

В лютому 2019 року позивач через представника Гірчак А.М., який діяв на підставі довіреності № 10489 від 28.12.2018 р., знову звернувся до суду з заявою про повідомлення про рух справи та направлення копії рішення суду (а.с. 161).

14.02.2019 року згідно супровідного листа Заводського районного суду м. Миколаєва позивачу знову була направлена копія ухвали суду від 06.11.2013 р. (а. с.163).

Після чого, 01 березня 2019 року позивач через представника Гірчак А.М. знову звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та згідно відміток на ній, представник 06 березня 2019 року був ознайомлений з матеріалами вказаної цивільної справи та зняв фотокопії необхідних документів (а.с. 164).

З апеляційною скаргою на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2013 року позивачзвернувся до суду тільки 12 березня 2019 року, посилаючись на те, що копію оскаржуваної ухвали суду було отримано ним 25 лютого 2019 року.

Отже, позивачу було відомо про наявність оскаржуваної ухвали від 06 листопада 2013 року щонайменше з 26 квітня 2016 року, однак апеляційну скаргу подано лише 12 березня 2019 року, тобто більше ніж через рік як з часу винесення оскаржуваної ухвали, так і з часу, коли йому стало відомо про винесення судом даної ухвали.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Строк, що передбачений законом на подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов'язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, - принципу остаточності рішення.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 757/9844/16-ц (касаційне провадження № 61-16497св18).

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи наведене, вважаю за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ «Кредобанк» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2013 року у зв'язку з тим, що позивач був залучений до участі у справі, повідомлений належним чином про час розгляду справи 06 листопада 2013р., проте в розумні інтервали часу не вживав заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження, а також у зв'язку із спливом річного строку як з часу винесення оскаржуваної ухвали, так і з часу, коли апелянт був ознайомлений з даною ухвалою суду.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Кредобанк» про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2013 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2013 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена протягом 30 днів в касаційному порядку до Верховного Суду.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.І. Темнікова