Номер провадження 22-ц/804/290/19
Головуючий у 1 інстанції Демидова В.К.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №234/17611/18 за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 22 листопада 2018 року, постановлену в місті Краматорськ Донецької області,

встановив:

У листопаді 2018 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника-юридичної особи ОСОБА_1 до виконання зведеного виконавчого провадження №50089892.

В обґрунтування подання зазначив, що на виконанні у ВПВР знаходиться зведене виконавче провадження №50089892, до складу якого входять, зокрема: наказ №904/63/14, виданий Господарським судом Дніпропетровської області від 17 лютого 2014 року, про стягнення з ТОВ Багатопрофільного підприємства «Азовмашпром» на користь ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» 5885279,94 гривень (АСВП №46624003); наказ №904/9227/13, виданий Господарським судом Дніпропетровської області від 17 грудня 2013 року, про стягнення з ТОВ Багатопрофільного підприємства «Азовмашпром» на користь ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» 286617,60 гривень штрафу за порушення умов договору поставки №1210 від 06 серпня 2010 року, 3224448 гривень пені за порушення умов договору поставки від 06 серпня 2010 року, 25500 гривень витрат пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, на підставі рішення Постійно діючого Регіонального третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» від 20 вересня 2013 року по справі 14/25К-13 (АСВП №56164230). Боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження. Незважаючи на попередження жодних дій, спрямованих на виконання вимог вимоги про стягнення боргу не вчинив. Крім того, звертає увагу, що боржник, ТОВ Багатопрофільного підприємства «Азовмашпром», в порушення вимог п.4 стю52 ЗУ «Про виконавче провадження», після накладення арешту на грошові кошти, продовжує відкривати нові рахунку; згідно відомостей Управління державтоінспекції ГУМВС України у Донецькій області ТОВ Багатопрофільного підприємства «Азовмашпром», належать автотранспортні засоби; станом на 06 листопада 2018 року боржником вимоги виконавчого документа не виконані. Керівником боржника з 21 січня 2014 року є ОСОБА_1. Просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 22 листопада 2018 року задоволено подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зведеного провадження №50089892.

З зазначеною ухвалою не погодилась ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 22 листопада 2018 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження та відповідно до наказів Господарського суду Донецької області «боржником» є ТОВ Багатопрофільного підприємства «Азовмашпром». Будь яких доказів, що саме ОСОБА_1 має можливість виконати судові накази, а не виконує їх, державним виконавцем не надано. Також зазначає, що судове рішення, яке підлягає виконанню постановлене Господарським судом Дніпропетровської області в порядку господарського процесуального процесуального законодавства. За таких обставин, подання державного виконавця не могло бути розглянуто Краматорським міським судом Донецької області. Вважає, що обмеження виїзду за кордон порушує її конституційні права і свободи. Крім того, суд першої інстанції не переконавшись в належному повідомленні ОСОБА_1 про час та дату слухання справи, розглянув справу у її відсутність.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не подано.

В судове засідання учасники справи не з'явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку що скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з доведеності та доцільності його задоволення.

Такий висновок суду першої інстанції суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, пунктом 5 частини 1 статті 6 вказаного Закону встановлено, що ухилення громадянином від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - до виконання зобов'язань.

Відповідно п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суд першої інстанції повинний був з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

З матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження за наказом №904/63/14 виданого Господарським судом Дніпропетровської області від 17 лютого 2014 року, про стягнення з ТОВ Багатопрофільного підприємства «Азовмашпром» на користь ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» 5885279,94 гривень (а.с.6).

12 квітня 2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження за наказом №904/9227/13 виданого Господарським судом Дніпропетровської області від 17 грудня 2013 року, про стягнення з ТОВ Багатопрофільного підприємства «Азовмашпром» на користь ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» 286617,60 гривень штрафу за порушення умов договору поставки №1210 від 06 серпня 2010 року, 3224448 гривень пені за порушення умов договору поставки від 06 серпня 2010 року, 25500 гривень витрат пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, на підставі рішення Постійно діючого Регіонального третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група» від 20 вересня 2013 року по справі 14/25К-13 (а.с.7).

Проте, частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від викання покладених на неї обов'язків.

Судом першої інстанції не враховано, що на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням наказами №904/63/14 від 17 лютого 2014 року та №904/9227/13 від 17 грудня 2013 року, виданими Господарським судом Дніпропетровської області, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Зазначені обставини, судом першої інстанції не перевірені та не були враховані при ухваленні судового рішення, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 за його безпідставністю.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 22 листопада 2018 року скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді