ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/2712/18

Провадження №22-ц/818/708/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач:

ОСОБА_1

відповідач:

ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу № 640/2712/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виселення без надання іншого житла, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2018 року, ухвалене суддею Попрас В.О., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про примусове виселення без надання іншого житла.

В обгрунтування позову зазначає, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1: 1/2 частина на підставі свідоцтва від 13 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я.М. за реєстровим № 88; інша 1/2 частина квартири на підставі свідоцтва від 13 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я.М. за реєстровим № 89. Однак в порушення її прав ОСОБА_2 продовжує проживати в квартирі, що заважає їй, як власнику вільно користуватися, розпоряджатися квартирою та призводить до інших незручностей.

Просить виселити ОСОБА_2 та інших осіб, що проживають в квартирі АДРЕСА_1, а також звільнити квартиру від їхніх речей та майна.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, подала відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечувала.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80грн.

Рішення мотивовано тим, що квартира належить на праві власності ОСОБА_1 Проживання у квартирі ОСОБА_2, яка не є членом сім'ї позивачки, перешкоджає останній вільно володіти та користуватися житлом, що призводить до порушення її права власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 просить рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 09 січня 2003 року між нею та її чоловіком з одного боку та ОСОБА_5 з іншого боку укладено договори позики грошових коштів. В забезпечення виконання договорів було передано в заставу квартиру.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року звернуто стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості в сумі 633557,40грн.

Зазначена квартира була придбана нею та її чоловіком за рік до укладання договору позики на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2002 року, тобто не за позичені, а за власні кошти.

Судом не було враховано положення ч.2 ст.109 ЖК УРСР та не надано інше постійне жиле приміщення, яке зазначається в рішенні суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.3 ЦПК України).

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешканням для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1: 1/2 частина на підставі свідоцтва від 13 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я.М. за реєстровим №88; інша 1/2 частина квартири на підставі свідоцтва від 13 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я.М. за реєстровим №89.

Відповідно до положень ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Факт проживання у спірній квартирі відповідачкою не заперечується.

Заперечення ОСОБА_2проти позову також свідчить про її небажання виселитися добровільно із квартири.

Таким чином, позивачкою доведено, а відповідачкою не спростовано факт її проживання у квартирі АДРЕСА_1

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо незаконності придбання ОСОБА_1 цієї квартири на прилюдних торгах та безпідставності її виселення без надання іншого житла, оскільки квартира нею була придбана не за кошти, які були запозичені у ОСОБА_5 - безпідставне і судовою колегією не приймається.

Матеріали справи свідчать, і це не оспорюється відповідачкою, що спірна квартира на праві власності належить ОСОБА_1

Доказів, що електронні торги визнані недійсними (рішення суду) ОСОБА_2 не надано.

Стосовно неможливості виселення ОСОБА_2 без надання іншого житла, то колегія виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

ОСОБА_1 придбано квартиру на електронних торгах, а тому у неї відсутній обов'язок забезпечувати житлом відповідача.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про виселення ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2018 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 18 січня 2019 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Тичкова О.Ю.