Постанова

Іменем України

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 569/5825/17

провадження № 61-17371св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - служба дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, від 13 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - служба дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 12 травня 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася син - ОСОБА_9. Посилаючись на те, що

з вересня 2016 року відповідач із сім'єю не проживає, вихованням сина не цікавиться, допомоги на утримання не надає, рішення суду про стягнення з нього аліментів на дитину не виконує, просила позбавити його батьківських прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у складі судді Смолій Л. Д. від 27 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_9

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач з сином не спілкується, не проявляє належної турботи на не цікавиться його здоров'ям, допомоги на утримання дитини не надає, аліменти, визначені судом, не сплачує, а тому є всі передбачені законом підстави для позбавлення його батьківських прав.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Попереджено ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_9 та покладено на орган піки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків відносно дитини протягом одного року.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини, не є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього впливу, однак його слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не цікавиться життям власної дитини, не проявляє інтересу до неї, не бере участь у її вихованні та утриманні, а тому суди помилково відмовили їй у задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 12 травня 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_9

Малолітня дитина проживає разом із своєю матір'ю.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня

2016 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на дитину - ОСОБА_9 у розмірі ј частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 01 вересня 2017 року визнано за доцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав стосовно дитини

ОСОБА_9

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_5, який не використав всіх, передбачених законом засобів для того, щоб брати участь у вихованні сина, батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачем не доведено. При цьому судом також враховано частину першу статті 3 Конвенції про права дитини, відповідно до якої першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, суд апеляційної інстанції правильно не погодився із висновком органу опіки та піклування від 01 вересня 2017 року, оскільки він є недостатньо обґрунтованим. Так, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що в цьому висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а лише зазначена констатація безспірних фактів щодо умов проживання сторін та їх дитини, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування із відповідачем щодо врегулювання даного конфлікту, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини.

Тобто, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

За таких обставин, доводи касаційної скарги про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення,

а постанову Апеляційного суду Рівненської області від 13 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта