пр. № 2/759/193/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м.Київ

Святошинський районний суд м.Києва

у складі: головуючого судді Миколаєць І.Ю.,

при секретарі Шелудько В.В.,

у присутності позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_3 - правонаступників ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції у м.Києві, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення спадкової маси та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2014 р. ОСОБА_5 звернувся до Святошинського районного суду з позовом до ОСОБА_3, Головного управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_3, третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, про встановлення спадкової маси та визнання права власності в порядку спадкування. Предметом позову є визнання права власності за спадкоємцем ОСОБА_5 в порядку спадкування на майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_6.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2014 р. провадження у справі відкрито.

Ухвалою суду 28.07.2015 року у зв"язку зі смерттю ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача ОСОБА_5, до справи було залучено його правонаступників - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.207 т.2).

Таким чином, за вищезазначеною ухвалою суду, яка була залишена в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримніальних справ 20.07.2016 року (а.с.112-113 т.3), ОСОБА_3 будучи відповідачем, набув також і права позивача як правонаступник прав позивача.

Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м.Києва 22.02.2017 р. та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана на розгляд судді Миколаєць І.Ю.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України (за редакцією ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017 р., в дії з 15.12.2017 р.), заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Ухвалою суду від 18.02.2018 року розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

07.09.2017 року ОСОБА_1 подав через канцелярію суду нову редакцію позовної заяви зважаючи на прийняття ним спадщини після смерті позивача ОСОБА_5. Подаючи змінену позовну заяву, ОСОБА_1 зазначив, що він змінює предмет позову. Позивач вказує, що предмет позову змінений з урахуванням також і майна померлого ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України (як і у попередній редакції ЦПК України на час подання заяви) до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Таким чином, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в рамках конкретної позовної вимоги, в обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмету позову) посилається на інші обставини якими він ці (перші) позовні вимоги, обґрунтовував.

Таким чином, зміна предмета позову означає зміну вимог з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета і підстав позову, як визначено вищенаведеною нормою ч. 3 ст. 49 ЦПК України, не допускається. Доповнення позовних вимог новими вимогами та новими обставинами по своїй суті є новим позовом.

У даному випадку, подачею заяви про зміну предмету позову раніше заявлений предмет позову не змінюється. Заявлення ж додаткових вимог після відкриття провадження ЦПК України не передбачено. Позивач має право лише або змінити предмет позову або змінити його підставу. Тобто не можна змінити предмет позову шляхом додавання інших позовних вимог, оскільки предмет позову при цьому фактично не змінюється.

Складовими частинами позову є предмет, підстава, зміст. Своєю заявою про уточнення позову позивач ОСОБА_1 фактично додав до первинного позову новий позов зі своїм предметом і змістом та самостійно їх об"єднав в уточненій позовній заяві. Разом із тим, позивач не змінив підстав позову, що мав би зробити як спадкоємець особи, яка не встигла набути права власності на майно іншого спадкодавця (спадкоємець спадкоємця).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем заявляються поряд із раніше заявленими нові додаткові вимоги (новий предмет, новий зміст), які не можуть вважатись такими, що змінюють раніше заявлений предмет спору, тому заява позивача про уточнення позову фактично являється новим позовом, виходячи із чого судом не можуть бути прийняті заявлені ним інші позовні вимоги.

Судом не вирішувалось питання прийняття або неприйняття позовної заяви ОСОБА_1 після його вступу у справу у якості позивача за вищенаведених обставин, оскільки така уточнена позовна заява повинна була бути подана, однак із урахуванням зміни саме підстав позову з набуття права власності майна спадкодавця ОСОБА_6, яке мав набути первісний позивач - спадкоємець ОСОБА_5 за рішенням суду, однак не встиг. Тобто у даному випадку суд прийняв будь-яку уточнену позовну заяву, оскільки вона свідчила про згоду на вступ ОСОБА_1 у дану справу як позивача.

У судовому засіданні 03.04.2019 року, сторонами подана спільна заява датована 27.03.2019 роком про укладення мирової угоди. За текстом мирової угоди сторони узгодили про розподіл спадкового майна як спадкодавця ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і майно якого є предметом спору (а.с.1-8 т.1), так і додатково про розподіл майна, яке належало колишньому позивачу ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

За текстом мирової угоди, сторони дійшли згоди в порядку поділу спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 та після смерті ОСОБА_5 визнати за сторонами справи право особистої приватної власності на спадкове майно.

Так, наприклад, якщо первісний позивач ОСОБА_5 визначив предметом спору, окрім іншого, 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, то за текстом мирової угоди сторони домовляються про вказану квартиру вцілому та просять суд визнати право приватної власності за одним із сторін справи.

ЦПК України передбачає можливість затвердження мирової угоди на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов»язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.434 ЦПК України, суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 5 статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди, якщо її умови зокрема, суперечать закону.

При вирішенні можливості затвердження мирової угоди, суд бере до уваги норму ЦПК України щодо регулювання можливості укладення мирової угоди при судовому розгляді справи.

Як встановлено, умови мирової угоди виходять за межі позовних вимог настільки, що включають в себе не тільки майно спадкодавця ОСОБА_6 право власності на яке суд міг би визнати за колишнім позивачем ОСОБА_5, що є предметом спору, але і інше майно, яке належало самому ОСОБА_5 і яке не є майном право власності на яке могло б бути визнане за ним після смерті ОСОБА_6 у результаті ухвалення рішення. Суд наголошує, що у даному провадженні відсутній спір щодо майна померлого ОСОБА_5, окрім майна, право власності на яке у нього могло б виникнути у результаті ухвалення рішення про визнання права власності на майно померлого ОСОБА_6.

Окрім цього, суд зважає на обставину наявності усіх правоустановлюючих документів на все спірне майно у ОСОБА_3, оригінали яких надані ним для огляду суду, і відсутність яких була причиною звернення первісного позивача до суду.

Відмовляючи у затвердженні мирової угоди, суд також ставить під сумнів і повне усвідомлення позивачем ОСОБА_1 наслідків укладання та затвердження судом даної мирової угоди.

Суд вважає, що подана до суду мирова угода суперечить закону щодо порядку визнання, набуття права власності на нерухоме майно, а тому відмовляє у її затвердженні.

Керуючись ст.207, 434 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у затвердженні мирової угоди за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_3 - правонаступників ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції у м.Києві, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення спадкової маси та визнання права власності в порядку спадкування,

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.Ю.М иколаєць