Ухвала

Іменем України

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 755/9540/18

провадження № 61-5556ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_6, орган виконавчої служби бездіяльність якого оскаржується: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконання, в якій просив: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ

у місті Києві) Шабанова В. В.; зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у місті Києві Шабанова В. В. закінчити виконавчі провадження № 48420855 та

№ 46103651 за виконавчим листом від 24 листопада 2014 року

(номер справи 2604/26266/12), виданим Дніпровським районним судом

міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 5 623 827, 00 грн; зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ

у місті Києві Шабанова В. В. зняти арешти, накладені на майно (кошти) боржника ОСОБА_4, відомості про боржника ОСОБА_4 виключити з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня

2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, в задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, в якій представник заявника просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, посилаючись на порушення судами норм Закону України «Про виконавче провадження» та процесуального права.

У касаційній скарзі представник заявника просить поновити строк

на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду

від 05 лютого 2019 року, посилаючись на те, що копію постанови суду апеляційної інстанції було отримано ним 12 лютого 2019 року.

Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною,

строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що при поверненні виконавчого документа стягувачу виконавче провадження

не закінчується, а лише тимчасово припиняється примусове виконання виконавчого документа, і виконавчий документ може бути знову поданий

до виконавчої служби на примусове виконання. Заявник вважає, що виконавче провадження підлягає закінченню, а також підлягають зняттю арешти, накладені на майно (кошти) боржника ОСОБА_4

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами встановлено, що у квітні 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у місті Києві із заявою про повернення стягувачу виконавчого листа № 2604/26266/12, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 5 623 827 грн, на підставі якого здійснювалось виконавче провадження № 48420855.

30 червня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у місті Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 47 Закону України

«Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час винесення вказаної постанови, підставою для повернення виконавчого документа є подання стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа.

У межах виконавчого провадження № 48420855 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у місті Києві винесено постанову від 30 червня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час винесення вказаної постанови, було передбачено, що виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення

виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача

та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет

іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для

самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів

безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення

виконавчого збору може бути оскаржена.

Постанова державного виконавця про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору, яка є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню, залишилась невиконаною, у зв'язку із чим арешт, накладений на майно боржника, не підлягав зняттю.

З урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з майна боржника.

Вичерпний перелік підстав, з яких виконавче провадження може бути закрито визначений статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення державним виконавцем оспорених постанов. Такі підстави станом на 30 червня 2016 року не настали.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається порушення судами норм Закону України «Про виконавче провадження» й процесуального права, а також значення наслідків розгляду поданої касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_6, орган виконавчої служби бездіяльність якого оскаржується: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві на бездіяльність державного виконавця - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта