ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2070/19 Справа № 182/5509/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Тихомиров І. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/5509/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року, яке постановлено суддею Тихомировим І.В. об 11 годині 35 хвилин у м. Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» (надалі - ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб») про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на попередньому місці роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що з 02.01.2001 року він працює на підприємстві ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб».

01.04.2016 року його було переведено на посаду майстра по ремонту механічного обладнання ТПЦ ділянки по ремонту та обслуговуванню механічного обладнання цеху по ремонту обладнання трубних цехів.

З 26.07.2016 роуку по 01.08.2016 року він був відсутній на роботі, оскільки ним була написана заява про надання відпуски за роботу у вихідні дні, тобто про використання відгулів. Наказу про надання відпустки він не отримував, оскільки такі накази керівництво ніколи не видавало. Через 10 днів після виходу на роботу, начальник цеху повідомив про його звільнення за прогули. Після засідання профкому 15.09.2016 року, позивачу видано наказ № 1034 ОК від 15.09.2016 року про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, наказом № 711 від 05.09.2016 року позивачу оголошено догану, про що його повідомлено після засідання профкому 15.09.2016 року.

Зазначає, що накази свідчать про упередження ставлення до нього з боку керівництва заводу за те, що він відмовився підписувати певні документи. До того ж, на думку позивача, наказ про звільнення видано із порушенням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд скасувати наказ № 1034 ОК від 15.09.2016 року, скасувати наказ № 711 від 05.09.2016 року, поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім того, після звільнення позивач дізнався, що до його трудової книжки не внесено записів про його заохочення, які він отримав за час роботи на підприємстві, тому просив суд зобов'язати відповідача внести відповідні записи до його трудової книжки.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Генерального директора ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» № 711 від 05.09.2016 року щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення п. п. 2.22, 2.24, 2.31, 5.22 посадової інструкції від 30.04.2014 року у вигляді догани.

В інших позовних вимогах ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» в дохід держави судовий збір у розмірі 1762,00 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог про визнання незаконним наказу №1034/ОК від 15.09.2016 року, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення його позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про самовільне використання позивачем відгулів та не взяв до уваги пояснювальних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 перебував у відгулах без офіційного оформлення, оскільки на підприємстві відсутній будь-який розпорядчий документ про надання додаткових днів відпочинку за відпрацьований працівниками час надурочно. Позивач вважає неналежними доказами надані відповідачем накази про відпустки без утримання щодо інших осіб, оскільки вони стосуються відділу ЦРОТЦ. Позивач зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання його представника про витребування оригіналів табелю обліку робочого часу, оскільки позивач такий табель не заповнював та в ньому проставлено відмітку «8». Крім того, позивач вважає, що судом було безпідставно не взято до уваги відомості, надані відповідачем до податкової інспекції, щодо обліку відпрацьованого позивачем часу. До того ж позивач вважає, що суд мав би врахувати вимоги Регламенту по веденню первинного табеля обліку робочого часу персоналу ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб», яким передбачено вчинення відмітки про невихід на роботу до 11 години та оформлення прогулу протягом трьох днів з моменту його вчинення (п.п. 3, 3.3.9). При цьому, зауважує, що відповідачем не доведено, що він не міг виявити прогул вчасно, а суд взагалі не з'ясував коли ж саме роботодавець виявив вчинення дисциплінарного проступку.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб»зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» про визнання незаконним та скасування наказу Генерального директора ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» № 711 від 05.09.2016 року щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення п. п. 2.22, 2.24, 2.31, 5.22 посадової інструкції від 30.04.2014 року у вигляді догани, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується в апеляційному порядку, а, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, представника відповідача ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» - Концеву М.В., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.01.2001 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ЗАТ «Нікопольський завод безшовних труб», правонаступником якого є ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» (т. 1 а.с. 5-8, 60).

Розпорядженням директора по управлінню персоналом ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» від 01.04.2016 року № 394/ОК ОСОБА_1 було призначено на посаду майстра з ремонту механічного обладнання ТПЦ ділянки з ремонту та обслуговування механічного обладнання цеху з ремонту обладнання трубних цехів та звільнено з посади майстра по ремонту стану 30-102 дільниці по ремонту і обслуговуванню механічного обладнання гарячого відділу цеху по ремонту електричного обладнання трубних цехів. (т. 1 а.с. 5-8, т. 2 а.с. 73).

Наказом директора з управління персоналом ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» 15.09.2016 року № 1034/ОК, ОСОБА_1 звільнено з посади з 15.09.2016 року, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули без поважної причини з 25.07.2016 року по 01.08.2016 року (т. 1 а.с. 11, т. 2 а.с. 16).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності на роботі у період з 25.07.2016 року по 01.08.2016 року

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП роботодавець може розірвати трудовий договір (як укладений на невизначений строк, так і строковий до закінчення його чинності) з працівником у разі його прогулу (в т. ч. у разі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п. 22, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 6 листопада 1992 року роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судом необхідно з'ясувати в чому конкретно проявилось порушення трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п.1 ст.41 КЗпП України чи додержані власником або уповноваженими ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, для правильного вирішення спору про звільнення суду необхідно надати оцінку причинам поважності відсутності на роботі працівника.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Судом встановлено, що 22 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявами на ім'я начальника цеху про надання відпусток без збереження заробітної плати 25 липня 2016 року, 26 липня 2016 року, 27 липня 2016 року, 28 липня 2016 року, 29 липня 2016 року, 01 серпня 2016 року, які погоджено начальником дільниці ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 20-22).

ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці у період з 25.07.2016 року по 01.08.2016 року. Письмовий наказ роботодавця про надання позивачу відгулу на період з 25.07.2016 року по 01.08.2016 року не видавався, що сторонами не заперечується та звільняє від доведення цих обставин на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Разом з тим, згідно табелю обліку робочого часу на ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» за липень 2016 року, засвідченого печаткою ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб», працівнику ОСОБА_1 за спірний період було проставлено відмітку «8» та жодних відомостей щодо відсутності останнього на робочому місці табель обліку робочого часу не містить (т. 1 а.с. 93).

Згідно Регламенту по веденню табеля обліку робочого часу персоналу ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб», табель оформлюється на паперовому носії в одному екземплярі (в цехах заводу табеля знаходяться в табельних) і є підставою для нарахування заробітної плати (п. 3.1.). Відмітка в табелі виходу та невиходу на роботу за поточний день проводиться щоденно до 11-00 годин для денної зміни і до 16-00 годин для другої зміни. (т. 1 а.с. 241 - 241б). Пунктом четвертим цього регламенту передбачено, що прогул умовно позначається «ПРГ».

Згідно пояснювальної ОСОБА_1 від 10 серпня 2016 року, наданої на вимогу роботодавці, у період з 25.07.2016 року по 01.08.2016 року він перебував у місті Скадовськ, оскільки використовував відгули за працю у вихідні дні, що було попередньо узгоджено із начальником дільниці ОСОБА_3, який у цей період здійснював контроль за бригадою, контроль за переміщенням ТМЦ та оформленням нарядів-допусків, видачі завдань (т. 1 а.с. 90).

Аналогічна за своїм змістом пояснювальна записка ОСОБА_1 наявна й на аркуші справи 23 (том №2).

Згідно пояснювальної начальника дільниці ОСОБА_3, його підлеглий ОСОБА_1 у період з 25.07.2016 року по 01.08.2016 року не виходив на роботу і перебував у неофіційній відпустці, про що повинен був знати начальник цеху ОСОБА_8, а відпускний лист він не оформлював, заяв не писав за даний період на безоплатну відпустку, у нього (ОСОБА_3.) не візував і в БОТ цеху не здавав. Також, останній пояснив, що на період відсутності ОСОБА_1, його заміщення і обов'язки, як майстра, розпорядженням по цеху не оформлювалися. Контроль за бригадою при ремонтах, контроль за переміщенням ТМЦ, оформленням нарядів-допусків, видачею завдань, і табель обліку робочого часу вів він, як начальник дільниці. Також, зазначив, що саме він, як начальник дільниці, фіксує, візує та здає в БОТ табель обліку виходу на роботу щодо майстрів (т. 1 а.с. 92).

Разом з тим, в матеріалах справи наявна ще одна пояснювальна начальника дільниці ОСОБА_3, в якій він повідомляє, що дійсно надав ОСОБА_1 відпустку формально без табельного обліку за ті дні коли останній працював у вихідні дні раніше, та вказує на те, що відпускний лист ним не оформлювався, заяв він не писав та у нього не візував (т. 2 а.с. 19).

На аркуші ж справи 20 (том 2) мається ще одна пояснювальна записка ОСОБА_3, згідно якої останній вже стверджує про те, що він підписав заяву ОСОБА_1 на надання днів безоплатної відпустки та заява залишилася у ОСОБА_1 Подальший контроль за заявою він не здійснював.

Згідно пояснювальної начальника цеху ОСОБА_8, про те, що ОСОБА_1 не виходив на роботу у період з 25.07.2016 року по 01.08.2016 року та перебував у неофіційній відпустці (відгулах) був обізнаний начальник дільниці ОСОБА_3, а він особисто дізнався постфактум. Також, останній пояснив, що на період відсутності ОСОБА_1, його заміщення і обов'язки, як майстра, розпорядженням по цеху не оформлювалися. Контроль за бригадою при ремонтах, контроль за переміщенням ТМЦ, оформленням нарядів-допусків, видачею завдань, і табель обліку час вів начальник дільниці ОСОБА_7 Також, зазначив, що саме начальник дільниці ОСОБА_3 фіксує, візує та здає в БОТ табель обліку виходу на роботу щодо майстрів (т. 1 а.с. 91).

Разом з тим, згідно пояснювальної записки начальника цеху ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 21-22), на період з 25.07.2016 року по 01.08.2016 року ОСОБА_1 було надано неофіційну відпустку (відгули), так як він раніше працював у вихідні дні у червні місяці по ремонту обладнання ТПЦ, у зв'язку з чим в табелі обліку виходу на роботу було проставлено робочі дні, тобто відмітка «8». Також, останній зазначив й про те, що із неофіційних джерел по заводу на капітальні ремонти, або ж понаднормові роботи у вихідні дні із списків на подвійну оплату ІТР цеху виключається по ініціативі ОСОБА_9 та вони змушені надавати відгули керівникам та майстрам за відпрацьований понаднормово час.

Отже, пояснювальні записки зазначених осіб, у системному взаємозв'язку з табелем обліку робочого часу, який згідно Регламенту по веденню табеля обліку робочого часу персоналу ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» оформлюється щоденно, безпосередній керівник позивача - начальник дільниці ОСОБА_7 був обізнаний про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у зв'язку з використанням відгулів без попереднього оформлення відповідного розпорядження, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 самовільно використав дні відгулів та був відсутній на робочому місці без поважних причин.

Крім того, згідно п. 3.3.9. Регламенту по веденню табеля обліку робочого часу персоналу ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб», невихід на роботу без поважних причин вважається прогулом. Даний дисциплінарний проступок має бути відповідно оформлений на протязі трьох днів з моменту його вчинення.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 не вийшов на роботу 25.07.2016 року, тобто, у разі його невиходу на роботу без поважних причин, роботодавець мав би оформити прогул протягом трьох днів, чого в даному випадку вчинено не було, що підтверджує доводи позивача про те, що він був відсутній на робочому місці з поважних причин (використання відгулу за попереднім погодженням з роботодавцем).

Доводи ж відповідача про те, що у ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» виникла необхідність для відібрання певних пояснень у робітників, в тому числі і у ОСОБА_1, який у період з 01 серпня по 10 серпня 2016 року перебував на лікарняному та не міг раніше подати пояснення, та аналізу причин його відсутності на робочому місці (т. 1 а.с. 90-92), не спростовує той факт, що в табелі обліку робочого часу не було відмічено відсутність останнього на робочому місці у період з 25.07.2016 року по 01.08.2016 року та виплачено заробітну плату за повний відпрацьований місяць.

До того ж до таких тверджень суд взагалі відноситься критично, адже, як слідує з матеріалів справи, пояснення щодо відсутності на робочому місці у період з 25.07.2016 року по 01.08.2016 року ОСОБА_1 були надані 10 серпня 2016 року, тоді як доповідні записки начальника цеху ОСОБА_8 щодо відсутності останнього на робочому місці були складені 05 вересня 2016 року та 07 вересня 2016 року (т. 2 а.с. 17, 18). При цьому, доповідні записки містять суперечливі дані, оскільки у доповідній від 05 вересня 2016 року ОСОБА_8 повідомляє керівництву про відсутність ОСОБА_1 у зв'язку з використанням відгулів, а вже у доповідній від 07 вересня 2016 року вказує на відсутність працівника на робочому місці.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено наявність обставин, які є підставою для звільнення працівника за п.4 ст. 40 КзПП України, а тому наказ ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" №1034 ОК від 15.09.2016 року про звільнення ОСОБА_1 в зв'язку з прогулом за п.4 ст. 40 КзПП України винесений з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Оскільки, звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, на його користь з відповідача ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб" підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до частини першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).

Згідно довідки ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб"середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 становить 412,72 грн. (т. 1 а.с. 243), та цей розмір не заперечується позивачем, у зв'язку з чим не підлягає доказуванню.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Позивача звільнено з роботи 15 вересня 2016 року, тобто з цього часу було порушено його трудові права і поновлюються вони лише судом апеляційної інстанції 15 січня 2019 року, тому саме цей період, тобто з дня наступного за днем звільнення до дня ухвалення судового рішення, і слід визнати вимушеним прогулом.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 вересня 2016 року по 15 січня 2019 року в сумі 240 615,76 гривень, виходячи з розрахунку: 412,72 грн. (середньоденна заробітна плата) х 583 (час вимушеного прогулу).

За таких обставин рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, в оскаржуваній частині, з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на попередньому місці роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на попередньому місці роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" №1034 ОК від 15.09.2016 року про звільнення майстра по ремонту механічного обладнання ТПЦ ділянки з ремонту та обслуговування механічного обладнання цеху з ремонту обладнання трубних цехів Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" з 15 вересня 2016 року за пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді майстра по ремонту механічного обладнання ТПЦ ділянки з ремонту та обслуговування механічного обладнання цеху з ремонту обладнання трубних цехів Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" з 15 вересня 2016 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 240 615 (двісті сорок тисяч шістсот п'ятнадцять) гривень 76 (сімдесят шість) копійок без урахування податків та інших обов'язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: