Провадження № 2/307/415/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «АЗУР ЕЙР Україна» про захист прав споживачів та стягнення компенсації за відмову в перевезенні,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що 19.03.2018 р. вони разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час здійснення посадки на рейс QU 5731 авіакомпанії «Azur Air Ukraine», за маршрутом Харків-Шарм-ель-Шейх, були незаконно та безпідставно не допущені на борт літака представником авіаперевізника, і їм було відмовлено в перевезенні.

Оператор аеропорту ОСОБА_5 здійснила реєстрацію на вищевказаний рейс пасажирів ОСОБА_6 , місце Y 29Е, неповнолітнього ОСОБА_3 , місце Y 29С, ОСОБА_6 , місце Y 29F, неповнолітнього ОСОБА_4 , місце Y 29D, та видала відповідні квитки, заброньовані заздалегідь. Реєстрація проведена без зауважень. Проте в подальшому, ОСОБА_5 , начебто, виявила ознаки сп`яніння у пасажира, про що повідомила представника авіакомпанії та поліцію.

Представник авіаперевізника ОСОБА_7 ., за участі ОСОБА_5 та співробітника поліції, не зважаючи на те, що ознаки сп`яніння не було встановлено та документально підтверджено у жодного з пасажирів, безпідставно посилались на наявність ознак сп`яніння у пасажира ОСОБА_8 , а також склали один акт про відмову у перевезенні всіх пасажирів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 . Таким чином, представник відповідача, фактично, відмовив і в перевезенні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки позивачі не мали змоги оформити документи для виїзду дітей без супроводу дорослих, організувати таке перевезення.

Однак, відповідний акт складений без участі зазначених пасажирів та крім іншого, оригінал або копія акту про відмову в перевезенні ним, як і пасажирам, представником авіаперевізника наданий не був.

В подальшому, їм стало відомо, що копія акту від 19.03.2018 р. на рейс QU 5731 про відмову в перевезенні пасажирів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , долучена до матеріалів перевірки ЄО № 19 від 19.03.20187 р. відділення поліції в аеропорту «Харків».

Представник авіаперевізника в аеропорту «Харків» по телефону не зміг пояснити, яким чином копія зазначеного акту могла опинитися у співробітників поліції та чому складений акт не був наданий безпосередньо позивачам згідно вимог законодавства.

Відповідно до висновку від 17.04.2018 р. складеного за результатами розгляду матеріалів перевірки ЄО № 19 від 19.03.2018 р. в своїх поясненнях ОСОБА_12 пояснила, що 19.03.2018 р. вона здійснювала оформлення рейсу за маршрутом Харків-Шарм-ель-Шейх та виконувала обов`язки № 1. Здійснюючи перевірку документів ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_8 , вона виявила ознаки алкогольного сп`яніння у пасажира. Згідно інструкції вона повідомила про вказані факти поліцію та представника авіакомпанії. Представником авіакомпанії ОСОБА_7 було прийнято рішення не допускати пасажирів на борт повітряного судна, про що складено акт про відмову в перевезенні пасажирів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , та фактично і двох дітей позивачів.

На момент проведення перевірки та після проведення перевірки співробітниками поліції, ознаки алкогольного сп`яніння у пасажирів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не були виявлені, докази зазначених фактів та обставин співробітниками поліції не встановлено, медичного підтвердження ознак сп`яніння матеріали перевірки не містять, проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння пасажирів поліцією не здійснювалося, що свідчить про безпідставну відмову авіаперевізника в перевезенні зазначених пасажирів.

Розділом ХІ пункту 2 Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу визначено, що для забезпечення безпеки польоту перевізник має право відмовити в перевезенні на будь-якому етапі перевезення, анулювати бронювання або зняти пасажира з борту повітряного судна, виходячи з власних обґрунтованих рішень, якщо, зокрема, пасажир перебуває у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння. У всіх випадках вилучення квитка перевізник складає відповідний акт, оригінал якого надається пасажиру, а копія залишається у перевізника.

Відповідно до пунктів 4, 5 цих Правил пасажир якому відмовлено в перевезенні або в подальшому перевезенні, має право на отримання компенсації від авіаперевізника.

Відмовляючи в перевезенні пасажирам ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , авіаперевізник жодного письмового повідомлення про порядок надання компенсації та/або допомоги пасажирам не надав. Авіаперевізником не надано роз`яснень щодо строків звернення для отримання такої компенсації, що грубо суперечить вищезазначеним нормативним актам, та привели до порушення Правил перевезень авіаперевізника, які розміщені на офіційному веб-сайті компанії «Azur Air Ukraine».

Просять стягнути з відповідача 1600 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.07.2018 р. складає 49084.94 грв. (курс обміну валют, встановлений НБУ на 03.07.2018 р. складає 3067.80886 грв. за 100 євро).

Позивачі надали суду заявив про розгляд справи у їхній відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю, посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Надав суду відзив, в якому вказав, що відповідно до п. 1 глави 2 розділу XVI розділу Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, у разі якщо перевізник мотивовано очікує на відмову пасажирам у посадці на рейс, він зобов`язаний спочатку знайти добровольців, готових відмовитися від свого підтвердженого бронювання в обмін на узгоджену між пасажиром, який добровільно відмовляється від посадки на рейс, та перевізником винагороду.

Згідно п. 5 глави 2 вищевказаного розділу якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро для рейсів дальністю від 1500 до 35000 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів.

Проте, дана компенсація не може бути застосована по відношенню до позивачів, оскільки під час прийняття рішення про відмову позивачам в перевезенні авіакомпанія, по-перше, не очікувала мотивовано на відповідну відмову, оскільки позивачів було зареєстровано на рейс; по-друге, ні Повітряним кодексом України, ні Правилами не передбачено грошових виплат або компенсацій пасажирам, яким відмовлено в перевезені з метою забезпечення безпеки польоту.

Обґрунтоване рішення про відмову пасажирам ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в перевезенні авіакомпанією було прийняте не відповідно до п. 1 та 5 глави 2 розділу XVI Правил, а на підставі пункту 2 розділу ХІ Правил, згідно з якими для забезпечення безпеки польоту перевізник має право відмовити в перевезенні на будь-якому етапі перевезення, якщо, зокрема, пасажир перебуває у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння.

Ознаки сп`яніння у позивачів були виявлені не уповноваженим представником авіакомпанії, а в.о. начальника зміни № 1 ВКБ САБ аеропорту «Харків» ОСОБА_5 , під час перевірки паспортів та посадкових талонів після закінчення реєстрації на рейс, перед проходженням процедур контролю на безпеку.

Даний факт підтверджують безпосередньо позивачі у своєму позові, а також зафіксовано у висновку інспектора СПП відділення поліції в аеропорту «Харків» Слобідського ВП ГУНП в Харківській області» ОСОБА_15 , складеного 17.04.2018 р. по матеріалу ЄО № 19 від 19.03.2018 р. Внаслідок цього, уповноваженого представника авіакомпанії ОСОБА_7 було викликано для з`ясування обставин та прийняття відповідного рішення.

Оскільки на сьогоднішній день відсутній узгоджений процесуальний порядок проведення огляду пасажирів повітряного транспорту на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, авіакомпанією для підтвердження та фіксування факту перебування позивачів у стані алкогольного сп`яніння були залучені посадові особи з числа представників органу поліції та служби авіаційної безпеки аеропорту, які добровільно погодилися підписати відповідний акт або зауважень з цього приводу.

У зв`язку з цим, твердження про безпідставне посилання представником авіакомпанії ОСОБА_7 на наявність ознак сп`яніння у позивачів не відповідають дійсності.

Крім того, умовами договору перевезення, які відображені у квитках позивачів на рейс QU 5731 від 19.03.2018 р., так само передбачена можливість перевізника відмовити у перевезенні пасажира, який перебуває у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Стверджуючи, що співробітники поліції на момент проведення перевірки не було виявлено ознак сп`яніння позивачів, останні маніпулюють офіційними даними, оскільки у висновку інспектора СПП відділення поліції в аеропорту «Харків» Слобідського ВП ГУНП в Харківській області Литвинової ОСОБА_16 . ОСОБА_17 . по матеріалу ЄО № 19 від 19.03.2018 р. взагалі відсутня будь-яка інформація про проведення співробітниками поліції перевірки пасажирів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , результати якої могли б свідчити про відсутність у пасажирів ознак алкогольного сп`яніння.

В той же час, працівник органу поліції підписав акт про відмову пасажирам в перевезенні з огляду на їх перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно квитків QU 5731, seat 29C, 5731, seat 29E, 5731, seat 29F та 5731, seat 29D, 19.03.2018 р. між авіаперевізником та пасажирами KISIL/ANNA, KISIL/ ОСОБА_18 , KISIL/ ОСОБА_19 та ОСОБА_20 було укладено договори про повітряне перевезення, за маршрутом Харків Шарм-ель-Шейх (відстань між містами 2466 км).

Факт укладення даного договору сторони не оспорюють.

Згідно ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до ст. 98 ч.ч. 1-3 ПК України, який діяв на моменти виникнення правовідносин між сторонами, повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником та пасажиром або вантажовідправником. Кожний договір повітряного перевезення та його умови засвідчуються документом на перевезення, який видається авіаційним перевізником або уповноваженими ним організаціями (агентами). Документами на повітряне перевезення є: 1) квиток (паперовий або електронний) - при перевезенні пасажира; 2) багажна квитанція (паперова або електронна) - при перевезенні речей як багажу пасажира; 3) транспортна накладна (авіаційна вантажна накладна) у паперовому або електронному вигляді - при перевезенні вантажу.

Статтями 41 та 45 Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень, яка 06.05.2009 р. набрала чинності для України визначено, що будь-які претензії пред`являються, або вказівки, що надаються перевізнику на підставі цієї Конвенції, мають однакову силу незалежно від того, чи пред`явлені вони перевізнику за договором чи фактичному перевізнику. Однак претензії, про які йдеться в статті 12, мають силу лише якщо вони пред`явлені перевізнику за договором. Будь-який позов про відповідальність, що стосується перевезення, яке здійснюється фактичним перевізником, може за вибором позивача бути поданий проти цього перевізника або проти перевізника за договором, або проти обох, разом чи окремо. Якщо позов порушений лише проти одного із цих перевізників, він має право залучити й іншого перевізника до справи в суді, до якого подано позов, при цьому процедура такого залучення та його наслідки визначаються законом, який застосовує суд.

Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «АЗУР ЕЙР Україна» взяла на себе зобов`язання доставити до пункту призначення пасажирів ОСОБА_8 , ОСОБА_21 , ОСОБА_10 та ОСОБА_22 до пункту призначення Шарм-аль-Шейх, за що отримало встановлену плату.

19.03.2018 р. працівниками авіакомпанії було проведено реєстрацію пасажирів, але як вбачається з висновку по матеріалу журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події від 17.04.2018 р., до відділення поліції в аеропорту Харків Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від оператора ОСОБА_5 надійшло повідомлення про конфлікт між ОСОБА_1 та адміністрацією аеропорту, так як її та її родину не пускали на рейс до Шарм-ель-Шейх.

ОСОБА_14 та ОСОБА_13 було відмовлено у перевезені через перебування у стані сильного алкогольного сп`яніння, про що працівником авіакомпанії ОСОБА_7 , в.о. начальника заміни ОСОБА_5 та представником поліції Солонний Р.Г. 19.03.2018 р. складено акт про відмову у перевезені. З самого документу вбачається, що позивачів не було ознайомлено з його змістом.

Через відсутність батьків, їхні діти, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 також не змогли поїхати за кордон.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечили факт перебування ними 19.03.2018 р. у стані алкогольного сп`яніння.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 частин 1-4 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ч.ч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 95 ч. 1 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Представник відповідача посилається та не те, що позивачам було відмовлено в перевезенні авіакомпанією на підставі розділу ХІ п. 2 Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 2219/22531 від 28.12.2012 р., згідно з яким для забезпечення безпеки польоту перевізник має право відмовити в перевезенні на будь-якому етапі перевезення, якщо, зокрема, пасажир перебуває у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, а також звертає увагу, що рішення про відмову у перевезенні двох неповнолітніх дітей не приймалося.

Єдиними доказами на які посилається представник авіакомпанії, що нібито піддержують перебування позивачів у стані алкогольного сп`яніння є акт про відмову у перевезені від 19.03.2018 р. та висновок по матеріалу журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події від 17.04.2018 р.

Суд вважає, що акт про відмову у перевезені від 19.03.2018 р., складений працівником авіакомпанії ОСОБА_7 , в.о. начальника заміни Фоменко О.О. та представником поліції Солонний Р.Г., згідно якого ОСОБА_25 та ОСОБА_26 перебувають у стані сильного алкогольного сп`яніння, і який став підставою для відмови їм у перевезенні, не є належним доказом, оскільки вістуні будь-які посилання чи відмітки про ознайомлення з його змістом позивачів, чи відмітки про відмову позивачів із його ознайомленням, а також у ньому відсутні дані на підставі чого підписанти акту зробили висновок про перебування позивачів у стані сильного алкогольного сп`яніння, хто проводив перевірку, за допомогою яких приладів.

Із висновку складеного інспектором СПП відділення поліції в аеропорту Харків убачається, що поліцію по факту конфлікту між подружжям ОСОБА_27 та працівниками авіакомпанії «Азур» викликала ОСОБА_1 Інформації про те, що вона чи її чоловік знаходилися у стані алкогольного сп`яніння, або відмовилися від проходження освідчення на стан сп`яніння у ньому немає.

Інших належних, достатніх та допустимих доказів доведення будь-яких порушень з боку пасажирів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , до матеріалів справи відповідачем не надано.

Представнику ТОВ «Авіакомпанія «АЗУР ЕЙР України» 31.01. та 27.02.2019 р. судом направлялися запити про надання доказів, на які представник відповідача посилається у своєму відзиві та які б підтверджували його заперечення на позовну заяву.

Враховуючи, вищенаведене, дослідивши матеріали додані до справи як позивачами, так представником відповідача, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивачів є обґрунтованими та нічим не спростовані.

З договорів про повітряне перевезення, укладеного авіаперевізником ТОВ «Авіакомпанія «АЗУР ЕЙР України» та пасажирами KISIL/ANNA, KISIL/ ОСОБА_18 , KISIL/ ОСОБА_19 та ОСОБА_28 / ОСОБА_29 вбачається, що виліт повинен був здійснюватися з м. Харків у пункт призначення Шарм-ель-Шейх, відстань між якими складає 2466 км.

Розділу XVI глави 1 п. 1 глави 2 п. 5 Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 2219/22531 від 28.12.2012 р., положення цього розділу застосовуються до пасажирів (регулярних та чартерних рейсів), яким відмовлено в перевезенні проти їхньої волі або рейс яких скасовано чи затримано, за умови, що пасажир має підтверджене бронювання на відповідний рейс та присутній для проходження реєстрації у час, що передбачений правилами перевізника та письмово зазначений (включаючи електронні засоби), або, якщо час реєстрації не зазначено, не пізніше ніж за 45 хвилин до зазначеного часу відправлення чи забронював рейс, який було затримано/перенесено перевізником або фрахтувальником повітряного судна (туроператором) на інший рейс, незалежно від причин. Якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів.

Судові витрати слід покласти на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 910 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «АЗУР ЕЙР України», місце знаходження м. Тячів, вул. Незалежності, буд. 90 «А», Закарпатської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , картка фізичної особи платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , картка фізичної особи платника податків НОМЕР_2 по 800 (вісімсот) євро кожному, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.07.2018 р. складає по 24647.08 (двадцять чотири тисячі шістсот сорок сім) гривень 08 коп.

Сягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «АЗУР ЕЙР України» до спеціального фонду Державного бюджету України сімсот чотири гривні 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 26.05.2019 року.

Головуючий: Гримут В.І.