Справа № 263/198/19
Провадження № 2-о/263/52/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, перевіривши матеріали заяви ОСОБА_2, заінтересована особа Центрально-міський районний суд м. Горлівки Донецької області, про встановлення факту припинення трудових відносин,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява ОСОБА_2, заінтересована особа Центрально-міський районний суд м. Горлівки Донецької області, в якій заявник просить встановити факт припинення трудових відносин між нею та Центрально-міським районним судом м. Горлівки Донецької області на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажання, з 14 грудня 2018 року.

На обґрунтування вимог заяви ОСОБА_2 посилається на те, що з 01 вересня 2006 року вона працювала у Центрально-міському районному суді м. Горлівки Донецької області на посаді секретаря судового засідання цього суду та відповідно проживала за місцем своєї реєстрації, а саме: АДРЕСА_1. 25 листопада 2014 року у звязку із проведенням антитерористичної операції на території м. Горлівки Донецької області заявник вимушена була переїхати до м. Львів, де була взята на облік як внутрішньо переміщена особа, у подальшому переїхала до м. Маріуполя Донецької області, де також взята на облік як внутрішньо переміщена особа. У червні 2014 року керівництво Центрально-міського районного суду м. Горлівки Донецької області видало працівникам суду на зберігання трудові книжки та особові справи. З серпня 2014 року суд перестав працювати, однак уже не було можливості звільнитися в установленому порядку, оскільки Центрально-міський суд м. Горлівки Донецької області перебуває на непідконтрольній державі Україна території. На теперішній час заявник має намір працевлаштуватися, тому їй необхідно встановити указаний факт.

Разом з цим вона зверталася до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області із проханням її звільнити, однак їй надали пояснення, що Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено порядок набуття статусу безробітної та відповідно отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг може припинити трудові відносини. Звернувшись до Маріупольського міського центру зайнятості у передбаченому законом порядку, їй повідомлено, що необхідно рішення суду про припинення трудових відносин із Центрально-міським районним судом м. Горлівки Донецької області.

Вирішуючи питання про відкриття провадження за указаною заявою, суддя виходить з наступного.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тобто, окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Сутністю провадження у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що у ньому відсутній спір про право, обєктом судового захисту є охоронюваний законом інтерес, предметом судової діяльності є встановлення визначених юридичних фактів з метою подальшого здійснення заявниками своїх субєктивних прав.

Спір про право повязаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням субєктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК).

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження.

Зазначений у частині першій ст. 315 ЦПК України перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не є вичерпним, за змістом частини другої ст. 315 ЦПК України суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки, а саме, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У силу вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 3 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У тому разі, коли буде виявлено, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, та листа Маріупольського міського центру зайнятості у цій справі вбачається спір про право.

З матеріалів заяви вбачається, що заявник ОСОБА_2 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 02 лютого 2018 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно з якою її фактичне місце перебування: АДРЕСА_2.

Згідно з долученою до заяви копією трудової книжки ОСОБА_2, яка заповнена 25 листопада 1990 року, в ній є запис під № 13 про прийняття за переведенням з Калінінського районного суду на посаду секретаря судового засідання до Центрально-міського районного суду м. Горлівки Донецької області з резерву від 01 вересня 2006 року, запис внесено на підставі наказу № 47к від 01 вересня 2006 року, будь-які інші записи, в тому числі про звільнення зі служби, в трудовій книжці відсутні.

Згідно з частиною 4 статті 7 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа, яка звільнилася з роботи (припинила інший вид зайнятості), за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення іншого виду зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструється як безробітна та отримує допомогу по безробіттю, соціальні та інші послуги за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття відповідно до законодавства.

Внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи.

Взята на облік внутрішньо переміщена особа, яка не має документів, необхідних для надання статусу безробітного, отримує статус безробітного без вимог, що застосовуються за звичайної процедури. До отримання документів та відомостей про періоди трудової діяльності, заробітну плату (дохід), страховий стаж допомога по безробіттю таким особам призначається у мінімальному розмірі, встановленому законодавством на випадок безробіття.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України від 02 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Відповідно до п. 3 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводиться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування.

Під час проведення реєстрації працівник центру зайнятості заповнює в Єдиній інформаційно-аналітичній системі державної служби зайнятості персональну картку, в якій зазначаються персональні дані безробітного (прізвище, імя та по батькові, зареєстроване місце проживання чи перебування, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про зайнятість населення», підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально.

Реєстрація проводиться за умови предявлення паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України, облікової картки платника податків, трудової книжки (цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості), а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту.

Особа, яка втратила трудову книжку, предявляє дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи або цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує період зайнятості такої особи.

Внутрішньо переміщені особи предявляють довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та надають її копію.

У разі відсутності документів, що підтверджують факт звільнення, внутрішньо переміщені особи також предявляють:

заяву про припинення трудових відносин, справжність підпису на якій нотаріально засвідчена, або документ, що підтверджує факт припинення зайнятості (цивільно-правовий договір, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців), або відповідне рішення суду - у разі припинення трудових відносин (припинення зайнятості) у судовому порядку;

розрахунковий документ (квитанцію), що підтверджує надсилання зазначеної заяви роботодавцю рекомендованим листом з описом вкладення.

Пунктом 7 цього Порядку встановлено, що відсутність на дату звернення до центру зайнятості документів, зазначених зокрема у пункті 3 цього Порядку, є підставою для відмови у наданні статусу безробітного.

Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.3).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п. 2.4.).

Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.26).

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Днем звільнення вважається останній день роботи (п. 2.27).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1.).

У заяві ОСОБА_2 просить встановити факт припинення трудових відносин з зазначенням конкретної дати звільнення (14 грудня 2018 року), конкретної причини звільнення (ст. 38 КЗпП України).

Згідно з абзацом другим частини 4 статті 7 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи.

Отже у даному випадку, саме Маріупольський міський центр зайнятості у порядку, передбаченому Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» наділений повноваженнями на припинення трудових відносин заявника із Центрально-міським районним судом м. Горлівки Донецької області.

Невиконання міським центром зайнятості вимог наведеного Закону або невизнання факту припинення трудових відносин, який просить встановити ОСОБА_2, і свідчить про наявність спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан субєктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який повязаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням субєктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Зважаючи на викладені положення законодавства, матеріали позовної заяви та її вимоги, вважаю, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право (щодо підстав припинення роботи, часу, з якого вона припинена), який має вирішуватися в порядку позовного провадження.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, яка викладена в постанові від 19 липня 2018 року у справі № 607/8191/17, у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 127/16547/17, а також з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, яка викладена в постанові від 03 травня 2018 року у справі № 235/3754/17.

Отже заявник не позбавлена можливості захистити свій правомірний інтерес у спосіб, що не суперечитиме вимогам процесуального законодавства, а отже, обраний нею порядок захисту не відповідає визначеним процедурам судової діяльності з відправлення правосуддя.

З огляду на підстави й предмет заяви про встановлення факту, враховуючи, що під час вирішення питання про відкриття провадження у справі вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту припинення трудових відносин, розяснивши заявнику право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 3, 293, 294, 315, 318 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Центрально-міський районний суд м. Горлівки Донецької області, про встановлення факту припинення трудових відносин відмовити.

Розяснити ОСОБА_2 її право на звернення до суду у порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.М. Музика