ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО"

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", ОСОБА_3 про захист прав споживача банківських послуг та стягнення суми,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до суду, який уточнила в ході розгляду справи, посилаючись на те, що 01 березня 2012 року вона уклала договір банківського строкового вкладу № НОМЕР_1 з ПАТ «Банк «Кредит Дніпро». Помилково з вини працівників банку в графі вкладника була зазначено її матір ОСОБА_3 Відповідно до умов договору, вкладник зобов'язався перерахувати грошові кошти у розмірі 145 218 грн на вкладний рахунок, а банк прийняти вклад та зобов'язався виплатити вкладникові суму вкладу та проценти на вклад. На виконання умов договору вкладником 01 березня 2012 року було перераховано на депозитний рахунок № НОМЕР_1 - 145 218 грн, що підтверджується ощадною книжкою ПАТ «Кредит Дніпро». Згідно п.1.3. договору строк вкладу 3 місяці, розмір процентної ставки на вклад становить 14,7500% річних.

10 липня 2012 року вона звернулась до банку із заявою про виплату вкладу та нарахованих процентів за договором № НОМЕР_1 від 01 березня 2012 року, але їй було відмовлено працівниками банку у видачі грошових коштів з депозитного рахунку.

Між членами її сім'ї та Банком було укладено декілька таких договорів. Під час судового розгляду позову про стягнення переданих за іншим договором вкладу коштів, судами було встановлено, що договір вкладу є нікчемним, а між сторонами склались позадоговірні правовідносини щодо набуття та збереження грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави. Також було встановлено, що за повідомленням банку, згідно з актом службового розслідування від 30 травня 2012 року по факту виявлення в ході ревізії каси «Західного відділення» виявилась нестача грошових коштів та несанкціоноване використання начальником «відділення» грошових коштів клієнтів - фізичних осіб, а на жорсткому диску робочої станції, належної начальнику «Західного відділення» виявлені документи, а саме договори на вкладення депозитних коштів на ім'я ОСОБА_2, але в ПК «Мінівега» депозитний договір не відображений, депозитний рахунок в банку не відкривався. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування юридичною особою шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, які врегульовані ст.1172 ЦК України, тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 145 218 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_2 (інн.НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 06 серпня 1996 року Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області) матеріальну шкоду в сумі 145 218,00 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач - ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми ст.1172 ЦК України, оскільки під час підписання договору строкового вкладу № НОМЕР_1 та ощадної книжки ОСОБА_4 не виконувала трудові (посадові) обов'язки начальника відділення Банку та роботу, доручену роботодавцем, а здійснювала протиправні дії, за які передбачена кримінальна відповідальність. Посилаючись на те, що ощадна книжка, оформлена на ім'я ОСОБА_3, а підписана ОСОБА_2, не підтверджує внесення грошових коштів на депозитний вклад через касу банку, а отже вимоги ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди безпідставні.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримала рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 01.03.2012 р. уклала договір банківського строкового вкладу № НОМЕР_1 з ПАТ«Банк «Кредит Дніпро». В графі вкладника була зазначена її матір ОСОБА_3

Відповідно до умов договору, вкладник зобов'язався перерахувати грошові кошти у розмірі 145 218,00 грн на вкладний рахунок, а банк прийняти вклад та зобов'язався виплатити вкладникові суму вкладу та проценти на вклад.

На виконання умов договору вкладником 01.03.2012 р. було перераховано на депозитний рахунок № НОМЕР_1 -145 218,00 грн, що підтверджується ощадною книжкою ПАО «Кредит Дніпро».

Згідно п.1.3. Договору строк вкладу 3 місяці, розмір процентної ставки на вклад становить 14,7500% річних.

10.07.2012 р. ОСОБА_2 було відмовлено працівниками банку у видачі грошових коштів з депозитного рахунку.

Договір банківського строкового вкладу № НОМЕР_1 від 01.03.2012 року та ощадна книжка були підписані зі сторони Банку начальником Західного відділення ПАТ «Банк «Кредит Дніпро» ОСОБА_4

В ході судового розгляду за ухвалою суду була проведена судова почеркознавча експертиза Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз та встановлено, що підпис на договорі банківського строкового вкладу № НОМЕР_1 від 01.03.2012 р. від імені ОСОБА_3 виконано ОСОБА_2 Підпис на ощадній книжці № 39174 від 17 травня 2012 року в графі клієнт виконано ОСОБА_2

За повідомленням банку, згідно з актом службового розслідування від 30 травня 2012 року по факту виявлення в ході ревізії каси «Західного відділення» нестачі грошових коштів та несанкціонованого використання начальником «відділення» грошових коштів клієнтів - фізичних осіб, встановлено, що на жорсткому диску робочої станції, належної начальнику «Західного відділення» виявлені документи, а саме договори на вкладення депозитних коштів на ім'я ОСОБА_2, але в ПК «Мінівега» депозитний договір не відображений, депозитний рахунок в банку не відкривався.

З Акту службового розслідування обставин спричинення шкоди банку внаслідок зловживання службовим становищем та шахрайських дій з боку начальника «Західного відділення» ОСОБА_4 від 10.07.08 2012 року вбачається, що серед клієнтів банку, коштами яких зловмисно скористалась ОСОБА_4, значаться ОСОБА_2 та ОСОБА_3

З висновку за матеріалами СВ №13220 від 20 вересня 2013 року Ленінського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області вбачається, що під час проведення ревізії каси відділення «Західне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було встановлено недоїмку грошових коштів в сумі 639 000 грн. Даний матеріал було направлено до прокуратури м.Дніпропетровська. Однак через самогубство ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року всі кримінальні справи відносно неї були закриті.

У справі Zolotas проти Греції (№ 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)».

Незаконне привласнення працівником банку коштів, які належать позивачу на праві власності, порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж Протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу).

Цей же принцип закріплено у статті 41 Конституції України.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з частиною другою статті 1192 ЦПК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, частиною третьою вказаної статті передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З огляду на встановлені обставини справи та вищезазначені норми чинного законодавства, суд першої інстанції, керуючись ст.1172 ЦК України, обгрунтовано задовольнив позовні вимоги та стягнув завдану позивачу шкоду в сумі 145 218 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми ст.1172 ЦК України, оскільки під час підписання договору строкового вкладу № НОМЕР_1 та ощадної книжки ОСОБА_4 не виконувала трудові (посадові) обов'язки начальника відділення Банку, а здійснювала кримінально карні протиправні дії, тому завдана позивачу шкода не підлягає відшкодуванню банком, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Деліктні зобов'язання, передбачені ст.1172 ЦК України, включають: потерпілу особу, що зазнала шкоди; відповідача - юридичну особу, яка безпосередньо шкоди потерпілій стороні не завдавала; фактичного заподіювача шкоди - працівника, який пов'язаний з відповідачем виконанням своїх трудових (службових) обов'язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов'язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов'язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов'язків працівником.

Витягом з наказу № 248-ок від 13 вересня 2006 року підтверджується переведення ОСОБА_4 на посаду начальника Західного відділення (т.1, а.с.232), а актом службового розслідування від 10.07.2012 року встановлено, що саме зловживаючи своїм службовим становищем та маючи доступ до банківських рахунків, ОСОБА_4 привласнювалися кошти клієнтів банку, в тому числі за депозитним договором, укладеним з позивачем (т.1, а.с.234-255).

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності договору банківського вкладу № НОМЕР_1 за його формою не приймаються до уваги колегії суддів, оскільки розглядається спір з приводу деліктних зобов'язань банку, а не договірних.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 депозитний рахунок в банку не відкривала, отримані кошти через касу банку не провела та використовувала ці кошти в своїх інтересах, не спростовують правомірність застосування судом положень ст.1172 ЦК України, оскільки отримуючи від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 145 218, 00 грн, ОСОБА_4 діяла від імені ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", а ОСОБА_2, передаючи кошти, розраховувала на послуги Банку та відкриття депозитного рахунку № НОМЕР_1, тому деліктна відповідальність за дії працівника ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" та обов'язок з відшкодування завданої шкоди покладається саме на юридичну особу.

Доводи апеляційної скарги про те, що судові рішення, ухвалені в інших справах за участю позивача та відповідача, не мають преюдиційного значення, не заслуговують на увагу, оскільки вищезазначені обставини були встановлені щодо тих самих осіб, мають правове значення для вирішення спору та доказуванню не підлягають.

Посилання відповідача на порушення норм процесуального права не можуть бути підставою для скасування правильного судового рішення, згідно ч.2 ст.376 ЦПК України.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Судові витрати, понесені в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова