Справа № 535/775/15-ц
Провадження № 2/535/53/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Якименко Т.О.,

при секретарі Балала Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторон в смт Котельва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" Матвієнко Андрія Анатолійовича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, звернувся до суду з зазначеним позовом 02.09.2015 року, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ПАТ «ІМЕКСБАНК» заборгованість за кредитним договором № 662 від 30.10.2007 року, станом на 20.08.2015 року в загальному розмірі 360159,22 грн., яка включає: поточну заборгованість за кредитом - 0,00 грн., прострочену заборгованість за кредитом - 104000,00 грн., поточну заборгованість за процентами - 12566,05 грн., прострочену заборгованість за процентами - 95074, 98 грн., комісію за обслуговування кредиту - 0,00 грн., пеню, що нарахована за порушення строку повернення кредиту та процентів (за період з 30.10.2007 року по 20.08.2015 року) - 148518, 19 грн.

В обґрунтування пред'явлених вимог вказує, що 30.10.2007 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та відповідачем укладено кредитний договір №662, відповідно до умов якого банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредит 2500,00 доларів США зі сплатою 14% річних, а відповідач зобов'язався основну суму заборгованості погашати по 25 число кожного місяця починаючи з травня 2008 року та до вересня 2010 року рівними частками по 830,00 доларів США. Залишок заборгованості в сумі 930,00 дол. США ОСОБА_2 зобов'язався погасити до 28.10.2010 року.

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, в порушення умов договору, свої зобов'язання не виконав, в результаті чого станом на 20.08.2015 року має заборгованість в загальному розмірі 360159,22 грн., яку позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 в примусовому порядку.

Представник позивача Чубун Т.С. у судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції з Подільським районним судом міста Києва позовні вимоги підтримала повністю. Одночасно просила суд визнати причину пропуску строку позовної давності поважною та поновити цей строк, з посиланням на те, що відповідачем у справі були вчинені дії, які свідчать про визнання останнім суми боргу за кредитним договором, з посиланням на те, що строк позовної давності, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором переривався, що підтверджується заявкою позичальника на переказ готівки від 21.05.2014 року на суму 2000,00 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором № 662 від 30.10.2007 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пістряк М.С. позов не визнав повністю, просив застосувати позовну давність. Пояснив, що кінцевий строк погашення заборгованість визначений кредитним договором 28.10.2010 року. Крім того посилався на рішення Господарського суду Полтавської області від 28.11.2017 року у справі №917/1906/15 яке набрало законної сили та яким встановлені факти та обставини, які не потребують доказування, а саме: що боржником ОСОБА_2 не були підписані заяви на переказ готівки № 8211 від 25.10.2012р. на суму 1000,00 грн. та № 8242 від 25.10.2012р. на суму 0,33 грн., що встановлено судовою почеркознавчою експертизою проведеною в рамках розгляду вищевказаної справи, а тому не можуть бути визнані судом як належний доказ вчинення боржником дій з виконання зобов'язання, та як наслідок - не свідчить про переривання перебігу позовної давності.

Посилання у судовому засіданні представника позивача Чубун Т.С. на те, що перебіг строку позовної давності перервася сплатою ОСОБА_2 коштів в сумі 2000 грн. 21.05.2014 року на користь ПАТ "Імексбанк" не може бути взято судом до уваги оскільки він здійснений після перебігу строку позовної давності, якій закінчився 28.10.2013 року. Крім того, представником позивача не надано письмових доказів на підтвердження здіснення ОСОБА_2 вказаного платежу.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

30.10.2007 року Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 662 (а.с. 6-8).

Відповідно до умов кредитного договору від 30.10.2007 року, ПАТ "Імексбанк" надав ОСОБА_2 в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності і цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 25 000,00 доларів США зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном погашення 28.10.2010 року.

Також сторонами у кредитному договорі узгоджено наступне.

Згідно з п. 2.1. кредитного договору, видача кредиту проводиться шляхом надання готівкових коштів з позичкового рахунку позичальника та/або оплати з позичкового рахунку розрахункового документа позичальника.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, моментом (днем) надання кредиту вважається день першої оплати з позичкового рахунку позичальника .

Відповідано п. 2.7 кредитного договору, позичальник доручає кредитору здійснювати договірне списання коштів у національній валюті з поточного рахунку позичальника або з будь-яких інших рахунків позичальника, що становлять суму кредиту, відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій та інших грошових зобов'язань позичальника перед кредитором, за умови настання строків виконання позичальником будь-яких грошових зобов'язань, передбачених цим договором.

Згідно з п. 3.2.8 кредитор має право здійснювати договірне списання з відповідного рахунку позичальника у відповідності до вимог чинного законодавства України при настанні терміну погашення заборгованості за кредитним договором.

Пунктом 3.2.10 договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення позичальником заборгованості та відсотків за кредитом видавати наказ про примусову сплату боргового зобов'язання.

30.06.2009 року сторони договору уклали Додаткову угоду № 4 до договору ( а.с. 10).

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди, сторони дійшли згоди викласти пункт 1.1. статті 1 кредитного договору в наступній редакції: кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 25 000,00 доларів США (станом на 30.06.2009 залишок - 20 020,00 доларів США, що у перерахунку становить 153 153,00 грн), починаючи з 30.06.2009 - 153 153,00 грн, зі сплатою 16% відсотків річних, починаючи з 30.06.2009 - 21% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості:

- щомісячно, по 25-е число включно число кожного місяця, починаючи із травня 2008 року та до жовтня 2008 року, погашати по 830,00 доларів США;

- щомісячно, по 25-е включно число кожного місяця, починаючи із жовтня 2009 року та до вересня 2010 року, погашати по 11 800,00 грн;

- до 28.10.2010 погасити залишок заборгованості в сумі 11 553,00 грн.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 330 від 21.05.2015 вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «ІМЕКСБАНК» (а.с. 15).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК», повноваження щодо ліквідації позивача делеговано уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Северину Ю.П. який відповідно до ч.2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, заявляти від імені банку позови до суду (а.с. 14).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» від 29.01.2018 року №261 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ "Іменксбанк" та делегування повноваджень ліквідатора" повноваження делеговано Матвієнку А.А. (а.с. 189).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов'язання.

Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

ПАТ «ІМЕКСБАНК» свої зобов'язання перед ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в сумі 25000,00 дол. США, що підтверджується додатком №1 договору № 662 від 30.10.2007 року та розрахунком заборгованості (а.с. 9, 11).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення.

Натомість позичальник свої зобов'язання не виконував належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, в результаті чого станом на 20.08.2015 року утворилась заборгованість в сумі 360159, 22 грн. яка складається з наступного: поточна заборгованість за кредитом - 0,00 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 104000,00 грн., поточна заборгованість за процентами - 12566,05 грн., прострочена заборгованість за процентами - 95074, 98 грн., комісія за обслуговування кредиту - 0,00 грн., пеня, що нарахована за порушення строку повернення кредиту та процентів (за період з 30.10.2007 року по 20.08.2015 року) - 148518, 19 грн.

Проте, представник відповідача ОСОБА_2 Пістряк М.С. посилається на пропуск позивачем строку позовної давності в зв'язку з чим просить у позові відмовити.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Згідно зі ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначеної вище правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 06.11.2013 (№ 6-116цс13), 19.03.2014 (№ 6-20цс14) та 18.06.2014 (№ 6-61цс14).

Посилання позивача на те, що строк позовної давності був перерваний в зв'язку з частковими оплатами позичальником боргу за кредитом, суд вважає необґрунтованими з таких мотивів.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставини справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само і прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом із кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати боргу; часткова сплата боржником або за його згодою іншою особою основного боргу та/або суми санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язань передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Позивач як доказ вчинення позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, посилається на часткове проведення позичальником оплати боргу за банківською випискою ОСОБА_2 з 30.10.2007 року по 27.08.2015 року по операціях від 25.10.2012 року з погашення заборгованості за кредитним договором № 662 (1000,33 грн. грн. ) та від 21.05.2014 року в сумі 2000,00 грн. що підтверджується згорнутою випискою по рахункам та випискам по операціям (а.с. 19-20).

Разом з тим, рішенням Господарського суду Полтавської області від 28.11.2017 року у справі №917/1906/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" до Споживчого товариства "КотлТранс" , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № 662 від 30.10.2007 року, яке набрало чииності (а.с.229-238), встановлено, що ці підстави не можуть бути визнані судом як належний доказ вчинення боржником дій з виконання зобов'язання, оскільки дана виписка не містить підпису позичальника, складена банком в односторонному порядку та сама по собі не підтверджує вчинення боржником дій по сплаті боргу. Отже, надана банківська виписка не свідчить про переривання перебігу позовної давності .

Суд вважає, що встановлені вказаним вище рішенням обставини, по відношеню до правовідносин , які виникли між ОСОБА_2 та ПАТ "Імексбанк" витікають з договірних правовідносин, що є предметом розгляду і по даній справі та не підлягають доказуванню.

Також, цим же рішенням було встановлено, що ОСОБА_2 (позичальник) в нотаріально посвідчених поясненнях від 24.01.2017 року повідомив суду, що він не надавав будь-яких заяв про переказ готівки за своїм особистим підписом, в тому числі № 8211 від 25.10.2012 про перерахування 1000,00 грн - "погашення заборгованості за кредитним договором № 662 від 30.10.2007" та копію заяви про переказ готівки № 8242 від 25.10.2012 про перерахування 0,33 грн - "погашення заборгованості за кредитним договором № 662 від 30.10.2007"; а також, зазначив, що підписи у вказаних документах не його, а лише наслідують його підпис.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.03.2017 року було призначено судову почеркознавчу експертизу по справі, проведення якої доручено Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. проф. М.С. Бокаріуса .

За результатом дослідження експертом було складено висновок № 447/448 від 09.10.2017р. судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи з уточненням від 01.11.2017 року до висновку , в якому встановлено, що:

-підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Підпис платника» заяви на переказ готівки № 8211 від 25.10.2012р. на суму 1000,00 грн. виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_2, а іншою особою;

-підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Підпис платника» заяви на переказ готівки № 8242 від 25.10.2012р. на суму 0,33 грн. виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_2, а іншою особою.

Отже, твердження ОСОБА_2 про те, що він не підписував надані позивачем заяви на переказ готівки, були підтверджені судовою експертизою у справі.

З огляду на викладене, переказ готівки на суму 1000,33 грн. не може бути визнана судом як належний доказ вчинення боржником дій з виконання зобов'язання, та як наслідок - не свідчить про переривання перебігу позовної давності.

Твердження в судовому засіданні представника позивача Чубун Т.С. про те, що сплата відповідачем ОСОБА_2 21.05.2014 року коштів в сумі 2000 грн. на рахунок ПАТ "Імексбанк" в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, свідчить про переривання строку позовної давної, суд не бере до уваги, оскільки виписка не містить підпису позичальника, складена банком в односторонному порядку та сама по собі не підтверджує вчинення боржником дій по сплаті боргу. Крім того, даний платіж проведений поза межами строку позовної давності, оскільки кінцевий строк погашення заборгованості визначався сторонами в договорі 28.10.2010 року, тобто загальний строк позовної давності сплинув 28.10.2013 року.

Інших доказів в підтвердження вчинення боржником дій з виконання зобов'язання позивачем суду не надано.

Враховующи вище, суд приходить до переконання, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Оскільки, відповідно до п. 22 ст. Закону України "Про судовий збір" N 4452-VI в редакції від 23.02.2012 року, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, ч. 2 ст. 247, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" Матвієнко Андрія Анатолійовича до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Судові витрати позивачу не присуджуються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана через Котелевський районний суд Полтавської області.

Суддя