Постанова

Іменем України

01 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 440/1947/14-ц

провадження № 61-32367св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_8, на рішення Буського районного суду Львівської області від 10 липня 2017 року у складі судді Мельник С. Р. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П.. Ніткевича А. В., Савуляка Р. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 02 листопада 2012 року між нею та відповідачами було укладено попередній договір купівлі-продажу частини житлового будинку загальною площею 249,3 кв. м, що знаходиться на цокольному та першому поверхах житлового будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0660 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору сторони зобов'язувалися у строк до 01 вересня 2013 року укласти договори купівлі-продажу (основні договори). Датою укладення основних договорів купівлі-продажу є 01 вересня 2013 року, продаж буде вчинено за 311 727,00 грн, що відповідно до офіційного курсу НБУ на момент посвідчення договору становить 39 000,00 доларів США.

Відповідно до пункту 9 даного договору покупець зобов'язався сплатити продавцям завдаток у розмірі 79 930,00 грн, що відповідно до офіційного курсу НБУ на момент посвідчення цього договору становить 10 000,00 доларів США. 11 червня 2013 року між сторонами укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору купівлі-продажу від 02 листопада 2012 року та пункту 9 попереднього договору та визначено завдаток у розмірі 119 895,00 грн, що відповідно до курсу НБУ становить 15 000,00 доларів США. Вказана сума отримана відповідачами в повному обсязі.

Посилаючись на те, що у зазначений в попередньому договорі строк - 01 вересня 2013 року, основний договір не було укладено з вини відповідачів, уточнивши позовні вимоги ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість за попереднім договором купівлі-продажу частини будинку та частини земельної ділянки від 02 листопада 2012 року, яка станом на 11 грудня 2014 року становить 339 611,62 грн: подвійну суму завдатку - 239 790,00 грн; інфляційні - 88 962,09 грн; 3% річних -10 859,53 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 10 липня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму, отриману за попереднім договором купівлі-продажу від 02 листопада 2012 року за реєстром № 893 у розмірі - 39 965,00 грн (тридцять дев'ять тисяч дев'яносто шістдесят п'ять гривень 00 копійок) та 400,00 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму, отриману за попереднім договором купівлі-продажу від 02 листопада 2012 року за реєстром № 893, у розмірі - 39 965,00 грн (тридцять дев'ять тисяч дев'яносто шістдесят п'ять гривень 00 копійок) та 400,00 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 суму, отриману за попереднім договором купівлі-продажу від 02 листопада 2012 року № 893 в розмірі - 39 965,00 грн та 400,00 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення міського суду мотивовано тим, що договір купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 було не укладено з вини обох сторін. Позивач ОСОБА_4 та відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не виконали умови попереднього договору, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідачів подвійної суми завдатку, інфляційний збитків та трьох відсотків річних необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року рішення Буського районного суду Львівської області від 10 липня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками Буського районного суду Львівської області.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

У листопаді 2017 року ОСОБА_8 - представник ОСОБА_4, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Буського районного суду Львівської області від 10 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами не встановлено всіх обставини у справі від яких залежить правильне вирішення спору, зокрема суди не звернули увагу, що саме відповідачі не виконали своїх обов'язків, передбачених умовами попереднього договору, що стало підставою для його не укладення, а тому повинні нести відповідальність, передбачену умовами цього договору, а також статтею 625 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Буського районного суду Львівської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2018 року касаційна скарга разом з матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:

Суди також встановили, що 02 листопада 2012 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Львівської області Лукащук Н. О. (реєстраційний № 893).

Відповідно до пункту 1 якого сторони зобов'язалися у строк до 01 вересня 2013 року укласти договори купівлі-продажу (основні договори) нерухомого майна, а саме: частини житлового будинку загальною площею 249,3 кв. м, що знаходиться на цокольному та першому поверхах житлового будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_1, та частини земельної ділянки, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0660 га, що розташована за тією ж адресою.

Вартість частини житлового будинку та частини земельної ділянки, визначено сторонами в розмірі 311 727,00 грн, що еквівалентно 39 000,00 доларів США. (пункт 3.1. попереднього договору).

Згідно з пунктом 7 попереднього договору продавці зобов'язувалися не змінювати без згоди покупця ціну продажу, визначену пунктом 2 цього договору та дату укладення договору купівлі-продажу, вказану в пункті 3 даного договору; власними силами та за власний рахунок до дати укладення договору купівлі-продажу провести виділення частки нерухомого майна - житлового будинку в натурі, а саме цокольного та першого поверхів житлового будинку АДРЕСА_1 площею 249,3 кв. м, земельної ділянки, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку та господарських споруд в натурі, а саме частину земельної ділянки площею 0,0660 га, провести державну реєстрацію та отримати правовстановлюючі документи на вказане майно; підготувати всі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна в термін, визначений пунктом 3 попереднього договору.

Відповідно до пункту 9 договору на підтвердження виконання сторонами умов даного договору покупець сплачує завдаток у розмірі 79 930,00 грн, що еквівалентно 10 000,00 доларів США.

11 червня 2013 року між сторонами укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору купівлі-продажу від 02 листопада 2012 та визначено завдаток у розмірі 119 895,00 грн, що відповідно до курсу НБУ становить 15 000,00 доларів США.

Згідно з пунктом 11 попереднього договору якщо договори купівлі-продажу (або хоча б один з договорів) не будуть укладені протягом строку, встановленого в пункті 3 попереднього договору з вини продавців, то продавці зобов'язані протягом трьох календарних днів з дня настання зазначеного строку повернути покупцю подвійну суму завдатку, отриману за договором та сплатити покупцю штраф в розмірі 1,00 грн.

Згідно з пунктом 10 попереднього договору сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору у строк, передбачений попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завданні простроченням.

Матеріалами справи встановлено, що основний договір купівлі - продажу частини будинку та земельної ділянки у визначений попереднім договором строк - 01 вересня 2013 року не було укладено, однак, сума завдатку за попереднім договором в розмірі 15 000,00 доларів США була отримана відповідачами (продавцями) від позивача.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 площею 249,3 кв. м та земельної ділянки за тією ж адресою між сторонами у справі укладено не було, а передані ОСОБА_4 відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 кошти у сумі 119 895,00 грн США є авансом, а тому підлягають поверненню.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення подвійного розміру завдатку та передбачених статтею 625 ЦК України інфляційних збитків та трьох процентів річних, суди правильно виходили з недоведеності позовних вимог в цій частині, зокрема суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що договір не було укладено саме з вини відповідачів - продавців, оскільки жодна зі сторін спору не довела суду, що нею вживалися дії, спрямовані на його укладення, а отримана за попереднім договором сума є авансом та підлягає поверненню.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи заявника про те, що відповідачами не виконано умови договору в частині виділу часток в нерухомому майні необґрунтовані, оскільки це не є перешкодою для укладення договору.

Інші доводи вже були предметом розгляду судом апеляційної інстанції та мотивовано ним відхилені, зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_8, залишити без задоволення.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 10 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська