Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 201/597/16-ц

провадження № 61-15968св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 13 грудня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD300 вклад «Стандарт», відповідно до умов якого він передав банку кошти у сумі 33 450,54 дол. США строком до 13 грудня 2014 року з нарахуванням відсотків в розмірі 9 % річних.

У грудні 2015 року він направив на адресу відповідача заяву про повернення коштів в сумі 33 450,54 дол. США з нарахованими відсотками, проте відповідач відмовив йому у поверненні коштів, мотивуючи припиненням своєї діяльності в Криму.

У зв'язку з наведеним позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь 33 450,54 дол. США - суму основного боргу, 6 021,09 дол. США - відсотки за договором, 1 400,8 дол. США - відсотки поза межами договору, 55,8 дол. США - 3 % річних.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 кошти станом на 31 травня 2016 за договором депозитного вкладу № SAMDNWFD300 «Стандарт» від 13 грудня 2013 року у розмірі 40 022,43 дол. США, які складаються з суми основного боргу в розмірі 33 450,54 доларів США, відсотків за договором в розмірі 6 021, 09 дол. США, 3 % річних в розмірі 550,80 дол. Вирішено питання судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами укладено договір банківського вкладу, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання по поверненню коштів і нарахованих відсотків не виконав, а ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків з укладених і дійсних договорів, тому відповідно до положень статей 526, 625, 1075 ЦК України позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем надано копію договору банківського вкладу та квитанцій, які були оформлені в м. Ялта Автономної Республіки Крим, проте не надано ощадної книжки, чи електронної картки, які б підтверджували існування такого договору. Наявна у матеріалах справи довідка є неналежним доказом, яка б підтверджувала розмір суми вкладу та процентів на теперішній час.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що судом першої інстанції були оглянуті оригінали договору банківського вкладу, квитанції, довідка від 25 грудня 2013 року та від 04 серпня 2014 року, які підтверджують факт існування договірних відносин з відповідачем та внесення ним коштів. Апеляційний суд не перевірив та не надав оцінки наданим ним доказам, безпідставно відхилив їх та не зазначив мотивів їх відхилення.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (частина перша статті 1060 ЦК України).

У пункті 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунка; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492) письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо.

Із матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD3000 «Стандарт», відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти у сумі 33 450,54 дол. США під 9 % (а. с. 6).

У пункті 6.6 договору визначено, що 6 місяців - це мінімальний строк вкладу, по закінченню якого можна повернути вклад і отримати нараховані відсотки в повному обсязі без застосування відсоткової ставки, зазначеної у пункті 12, за дострокове повернення вкладу.

Якщо по закінченню 6 місяців вкладником не виявлено бажання повернути вклад, він автомативно продовжується на 6 місяців (пункт 6.7).

Строк дії договору від 13 грудня 2013 року сторонами було продовжено, оскільки жодна із сторін не зверталася з відмовою від продовження строку вкладу.

Заяву про повернення коштів в сумі 33 450,54 дол. США з нарахованими процентами позивач направив на адресу відповідача у грудні 2015 року (а. с. 9).

На підтвердження наявності на рахунках відповідача внесених коштів, позивачем надано довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25 грудня 2013 року № 1109548, відповідно до якої ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, паспортні дані НОМЕР_2 ВГІРФО ГУ МВС України в АРК 22 лютого 2012 року має в банку рахунок № НОМЕР_3, депозитний рахунок 33 450,54 дол. США, еквівалент в гривні 267 370,17 грн, підписану директором Головного Ялтинського філіалу ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 7).

Відповідно до журналу судового засідання від 31 травня 2016 року оригінали наданих позивачем документів були оглянуті судом першої інстанції та справжність копій їх засвідчена суддею, а саме: договір банківського вкладу № SAMDNWFD3000 «Стандарт» від 13 грудня 2013 року та довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25 грудня 2013 року № 1109548 (а. с. 6-7, 87-88).

Положеннями частини другої статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, встановивши, що письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) сторонами додержана, а надані позивачем докази підтверджують внесення коштів до банку, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми вкладу у розмірі 33 450,54 дол. США, невиплачених відсотків за період дії договору у розмірі 6 021,09 дол. США, та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 550,80 дол. США за період з 14 грудня 2015 року до 31 травня 2016 року (день подачі уточненої позовної заяви).

Суд апеляційної інстанції, наведені обставини та норми матеріального права до уваги не взяв та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з цим, суд першої інстанції відповідно до вимог статті 212 ЦПК України 2004 року надав оцінку наведеним обставинам, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

Встановлені судом першоїінстанції обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року скасувати, рішення Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик