ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1455/17Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/113/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та сторін : представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 представника ПАТ "Державний ощадний банк" України" - Братівника І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 601/1455/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Білосевич Г.С. повний текст якого складено 20.10.2018 року у цивільній справі за позовом публічного позовом ОСОБА_1 до публічного (відкритого) акціонерного товариства "Державний ощадний банк "України", третя особа Кременецький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про визнання кредитного договору та договору іпотеки виконаним, припиненим та недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року звернулась до публічного (відкритого) акціонерного товариства "Державний ощадний банк "України", третя особа Кременецький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про визнання кредитного договору та договору іпотеки виконаним, припиненим та недійсним.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що банк не виконав вимоги закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику об'єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту, забезпеченого іпотекою, банк в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення споживчого кредиту, які суттєво відрізняються від тієї процентної ставки за кредитом та, того розміру споживчого кредиту, які були обумовлені та узгодженого між сторонами кредитного правочину в його умовах. Тому, кредитний договір № 173 від 14.05.2007 року та пов'язанні з ним додаткові угоди є недійсними. Також, при укладенні кредитного договору порушено її права як споживача, а саме: не повідомлено письмово позивача про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору; банк не вказав графіку платежів з розписаною сукупною вартістю кредиту, супутніх послуг, умов відкриття, ведення та закриття рахунку, який був відкритий для надання банківського кредиту, тарифів і всіх сум коштів, які позивач повинна сплатити за договором кредиту, його обслуговування та погашення. Вважає, що умови кредитного договору є несправедливими та значно погіршують становище іпотекодавця, що є недопустимим. На підставі вищевказаного просить суд визнати кредитний договір та договір іпотеки виконаним, припиненим та недійсним.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2018 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до публічного (відкритого) акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», третя особа Кременецький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про визнання кредитного договору та договору іпотеки виконаним, припиненим та недійсними.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кременецького районного суду від 31 жовтня 2017 року по даній цивільній справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищезазначене рішення суду, та винести нове, яким позовну заяву задовольнити повністю у зв'язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду, обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції своїми діями сприяв позбавленню її права власності та подальшій реалізації 36/100 нежитлової будівлі на привселюдних торгах. Окрім того суд залишив поза увагою та без належної правової оцінки і той факт, що виконавчі дії по зверненню стягнення на предмет іпотеки є чинними та поетапно здійснюється подальша реалізація 36/100 нежитлової будівлі, яка перебуває під іпотекою.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" вказує, що доводи наведені в апеляційній скарзі є недостатніми, оскільки не дають у своїй сукупності дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи , які входять до предмету доказування. Рішення Кременецького районного суду від 19.10.2018 року вважають законним та обґрунтованим.

Вважає доводи апеляційної скарги такими, що не відповідають дійсності.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені у апеляційній скарзі.

Представник банку апеляційну скаргу заперечив, рішення суду вважає законним.

Третя особа Кременецький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області в судове засідання не з'явився хоч належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом установлено, що згідно договору відновлюваної кредитної лінії № 173 від 14.05.2007 року, що укладений між сторонами, ОСОБА_1 отримала в банку кредит у розмірі 150 000 гривень із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16 % річних строком до 13 травня 2009 року.

З договору іпотеки нерухомого майна від 14 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу за реєстром № 1997 та реєстраційного посвідчення від 30.01.2003 року слідує, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно 33/100 частки нежитлової будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1.

11 липня 2008 року ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Кременецького відділення № 6351 «Державний ощадний банк України» внесено зміни до іпотечного договору від 14.05.2007 року, за якими п. 2.3 викладено в такій редакції: наступні іпотеки Предмета іпотеки забороняються, крім передачі предмета іпотеки в наступну іпотеку Іпотекодержателю.

Вищезазначені договори підписані ОСОБА_1 Крім того встановлено, що позивачем повністю виконано умови кредитного договору № 173 від 14.05.2007 року.

Cудом першої інстанції встановлено, що 11.07.2008 року ОСОБА_1 та ВАТ «Державний ощадний банк України» уклали іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 виступає майновим поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_4 Рішенням Кременецького районного суду від 17.10.2011 року звернуто стягнення на іпотечне майно, а саме: нежитлову будівлю, що знаходиться в АДРЕСА_1, внаслідок чого іпотека не припинена.

22.05.2018 року припинено обтяження та іпотеку на 36/100 частки нежитлової будівлі, що здійснена на підставі договору іпотеки, приватним нотаріусом Бурлак О.М., де іпотекодавцем виступає ОСОБА_1, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 23.05.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 23.05.2018 року.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до змісту ч.1 ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст. 638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, вказаними вимогами закону встановлено, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачка під час укладення спірних договорів була ознайомлена з їх умовами, проти них не заперечувала, що підтверджується її особистим підписом.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Також даною статтею визначені права та обов'язки сторін договору споживчого кредиту.

Статтею 18 цього Закону, щодо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що договори між сторонами підписані повноваженими особами, містять всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами .

Таким чином, доводи скаржника, що в оспорюваному договорі відсутні істотні умови, колегія суддів вважає необґрунтованими та відхиляє їх, оскільки із змісту кредитного договору вбачається, що в ньому зазначені мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення позичальника, відсоткові ставки, порядок оплати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, висловленого в постанові від 08 червня 2016 року (справа № 6-330цс16), умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачкою не надано доказів, які б стали підставою для визнання правочину недійсним, зміст даного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, а тому в силу ч.1 ст.215 ЦК України даний правочин не підлягає визнанню недійсним.

Доводи апелянта, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог колегія суддів не приймає до уваги оскільки позивачем не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Таким чином, позивачкою не доведено та не надано належних доказів, не було їх встановлено і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, які б стали підставою для визнання правочину недійсним.

Доводи позивачки, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в позові в зв'язку з пропуском позовної давності колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані, оскільки в позові відмовлено з інших підстав .

Посилання скаржниці, що судом не враховано порушення її права розпоряджатись власністю, а саме іпотечним майном, оскільки банк безпідставно не знімає обтяження на іпотечне майно колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані .

У відповідності до ч.ч. 4,5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що Банком припинено запис про іпотеку за реєстровим номером №4950357 та вилучено заборону на нерухоме майно за реєстраційним №4950251 об'єктом обтяження по яких є 36/100 частки нежитлової будівлі, площею 116.1 кв.м., яка була предметом іпотеки Договору іпотеки нерухомого майна від 14.05.2007 року зареєстрованого в реєстрі за № 1997 посвідченого Бурлак О.М. приватним нотаріусом Кременецького нотаріального округу і виступала забезпеченням за Договором відновлювальної кредитної лінії № 173 від 14.05.2007 укладеного між банком та ОСОБА_1.

Однак відповідно до п.1.2 Договору іпотеки нерухомого майна від 11.07.2008 посвідченого приватним нотаріусом Кременецького нотаріального округу Бурлак О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2611 предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля що знаходиться в АДРЕСА_1 зі всіма її приналежностями, за реєстраційним номером: 699431. загальною площею 324.7 кв.м. Право власності Іпотекодавця на об'єкт іпотеки підтверджується:

в тридцяти шести сотих частках договором-купівлі продажу посвідченого Бурлак О.М. приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу 23 січня 2003 року, за № 146 зареєстрованого Кременецьким районним бюро технічної інвентаризації 30 січня 2003року, Номер запису: 97:

в шістдесяти чотирьох частках договором купівлі-продажу посвідченого Бурлак О.М.. приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу 14 травня 2003 року, за № 1460, зареєстрованого Кременецьким районним бюро технічної інвентаризації 20 грудня 2004 року, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Номер витягу: 5921058, Номер запису 697 в книзі :1.

17.10.2011 року Кременецький районний суд виніс рішення яким стягнуто з ОСОБА_4 в користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Тернопільське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №9 від 11.07.2008р. в сумі 92 772,58 доларів США шляхом звернення стягнення на належне відповідачу ОСОБА_1 на праві власності та передане нею в іпотеку АГ «Ощадбанк», згідно нотаріально посвідченого 11.07.2008 та зареєстрованого за №2611 іпотечного договору нерухоме майно: нежитлову будівлю зі всіма її приналежностями, гаї. пл. 324.7 м.кв., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що Кременецьким міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області проводяться дії щодо реалізації вищезазначеного майна, що є предметом іпотеки.

Оскільки зобов'язання за Договором відновлювальної кредитної лінії № 9 укладеного між Банком та ОСОБА_4 11.07.2008 року не виконані в банку відсутні підстави для припинення іпотеки.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи та письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 січня 2019 року.

Головуючий Шевчук Г.М.

Судді: Міщій О.Я.

Ткач З.Є.