Справа № 584/460/18
Провадження № 2/584/43/19
РІШЕННЯ

Іменем України

25.03.2019 Путивльський районний суд Сумської області

в особі: головуючого - судді Токарєва С.М.

при секретарі Зікрати Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.09.2007 відповідач отримала кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 28.02.2018 має заборгованість у розмірі 24355,44 грн., з яких: по тілу кредиту 4519 грн., за відсотками за користування кредитом 13774,72 грн., заборгованість за пенею та комісією 4425,75 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1135,97 грн. штраф (процентна складова).

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечувала проти заявлених позовних вимог, вважала їх необгрунтованими та безпідставними. Зазначала, що між нею та банком було підписано кредитний договір, номер картки 448169, з терміном дії - 09/11, при цьому кредитний ліміт становив 1900 грн.

З отриманої в квітні 2018 року виписки по її рахунку за період з 18.09.2007 по 28.02.2018 видно, що кредитний ліміт складає 4520 грн., зняття готівки з банкоматів відбувалося в м. Ромни за період з жовтня 2007 року по грудень 2008 року, в той час як відповідач не проживає в м. Ромни, в зазначений період часу туди не виїздила, родичів там не має. З 2009 року кошти з кредитної картки ніхто не знімав, тільки відбувалися прибуткові операції - надходження готівки, а з 2010 року почалось нараховування штрафів за прострочений кредит.

Вказувала на те, що з часу отримання кредитної картки минуло більше десяти років і за цей період банк жодного разу її не повідомив про наявну суму заборгованості, не прислав жодного попередження, а тому відповідач була впевнена, що погасила всю суму заборгованості. Крім того, зазначала, що позивач при визначенні суми заборгованості порушує норми чинного законодавства щодо строків позовної давності (загальний строк позовної давності для звернення до суду становить 3 роки, а для штрафних санкцій та пені - 1 рік), а тому, оскільки відповідач з січня 2010 року не здійснювала жодних операцій за кредитним договором, строк дії картки сплив у вересні 2011 року, позивач знав про своє порушене право, через що судом має бути застосована позовна давність. Посилаючись на вказане, просила відмовити позивачу у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

У відповіді на відзив позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.09.2007 відповідач отримала кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому вона приєдналася до нових Умов та правил надання Банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 18.08.2014. Факт укладення кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов'язань підтверджено наданим доказами: копією кредитного договору, розрахунком заборгованості та копією паспорта відповідача. Умовами договору передбачено право банку у будь-який момент збільшити, зменшити або аналювати кредитний ліміт, а при проведенні претензійно-позовних заходів визначальним є заборгованість клієнта, тобто сума отриманих коштів та нарахована плата за користування ними, а тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку є виписка.

Зазначав, що за операції, проведені з карткою, повну відповідальність несе клієнт. У зв'язку з відсутністю доказів звернення відповідача в банк із заявою про внесення карки в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких її звернень про втрату картки, заперечення відповідача вважав необгрунтованими.

Розрахунок заборгованості є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. На підтвердження заборгованості відповідача позивачем надано банківську виписку по кредитному рахунку, яка має статус первинного документа, з якої вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами.

Щодо посилання відповідача на відсутність повідомлень про існування боргу, позивач зазначав, що при укладенні договору до відома позичальника була доведена вся необхідна інформація у вигляді другого примірника договору. При цьому, для зручності клієнта у ПриватБанку організовано: цілодобову службу клієнтської підтримки, цілодобовий онлайн чат, інтернет-банк, термінали самообслуговування, смс-канал. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов'язок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту.

Щодо строків позовної давності зазначав, що відповідно до п. 1.1.7.31 умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагроди, нейстойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнтку в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення рініше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Строк перевипущеної картки до останнього дня 09.2011 року. Позивач звернувся до суду 06.04.2018 - до спливу строку позовної давності, в зв'язку з чим його було дотримано при зверненні до суду.

Крім того, позивач вважав безпідстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, оскільки порушення зобов'язання триває, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримав.

Відповідач в судове засідання також не з'явилася, надала на адресу суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов не визнала, просила застосувати до вимог банку строк позовної давності.

З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 18.09.2007 відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджено матеріалами справи, а саме копією заяви від 18.09.2007, витягами з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с.10, 11-16).

Згідно вказаного договору позичальник зобов'язаний здійснювати погашення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом, проте остання не виконала свої обовязки належним чином і станом на станом на 28.02.2018 сума заборгованості відповідача за кредитним договором № б/н від 18.09.2007 становить 24355 грн. 44 коп., яка складається з наступного: 4519 грн. заборгованість за кредитом; 13774 грн. 72 коп. заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 4425 грн. 75 коп. заборгованість за комісією; заборгованість по штрафам на загальну суму 1635 грн. 97 коп. (500 грн. - процентна складова, 1135 грн. 97 коп. - процентна складова) (а.с. 7-9).

Згідно копій: відомостей з ЄДРПОУ, банківської ліцензії, виписки з ЄДРПОУ та статуту, АТ КБ "Приватбанк" є юридичною особою і має право здійснювати банківські операції (а.с. 18-21).

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 549-552, 1050, 1054 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд бере до уваги, що згідно вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та вважає, що позивачем доведено, що відповідач не виконав своїх зобовязань за кредитним договором і станом на 28.02.2018 заборгованість відповідача за кредитним договором № б/н від 18.09.2007 нарахована в сумі 24355 грн. 44 коп., а відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що вказана заборгованість погашена.

Факт використання відповідачем кредитних коштів та їх часткове повернення також свідчить про те, що відповідач погодився на запропоновані банком Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», у тому числі і з встановленою банком на момент підписання анкети-заяви процентною ставкою за користування кредитом.

Умови і Правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», на які погодився позичальник, не містять строку дії укладеного між сторонами кредитного договору.

При цьому позичальник частково повертав кредит, чим також визнав, на думку суду, наявність кредитної заборгованості, так як сплачував кошти на її часткове погашення.

У той же час, даючи оцінку доводам відповідача щодо спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг заборгованість означає грошові зобов'язання позичальника перед Банком за договором, строк оплати за якими настав або суму коштів за такими грошовими зобов'язаннями. Мінімальний обовязковий платіж згідно Умов та правил надання банківських послуг це розмір боргових зобовязань клієнта, які він щомісячно має сплачувати протягом терміну дії картки. Цей платіж розраховується як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості за кредитом. Залежно від виду платіжної картки розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу зазначений у заяві та «Памятці клієнта про умови кредитування» і виражений у процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток.

Тобто, умовами договору визначено не лише щомісячний мінімальний платіж погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, який відповідає строку дії картки.

Строк дії картки сплив у вересні 2011 року, що випливає з довідки банка (а.с. 49).

Також з виписки з карткового рахунку відповідача за період з 18.09.2007 по 28.02.2018, позичальник використовувала кредитні кошти на протязі 2007-2009 років шляхом зняття готівки у банкоматах, при цьому частково погашала заборгованість шляхом поповнення карткового рахунку (в останнє 24.12.2009) (а.с.31-33).

З позовом банк звернувся до суду в квітні 2018 року (а.с. 2).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Положеннями ст. 266, ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У своїй постанові від 30.05.2018 (справа № 161/20278/14-ц) Верховний Суд зазначив про те, що не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Отже, переривання перебігу позовної давності можливе лише добровільними діями позичальника, а банк не надав на підтвердження таких дій позичальника після 24.12.2009 належних доказів (квитанцій, касових ордерів тощо).

Як роз'яснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, з урахуванням наведеного та того, що строк дії кредитного договору закінчився в вересні 2011 року, останнє внесення грошових коштів на погашення своїх зобов'язань було здійснено відповідачем 24.12.2009, а банк звернувся до суду з позовом в квітні 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності, суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності на підставі поданої відповідачем заяви та положень статей 256, 261 і 267 ЦК України.

При цьому суд відхиляє доводи банка про збільшення строку позовної давності відповідно до Умов та правил надання банківських послуг.

Так, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Тобто, трирічний строк позовної давності у кредитних відносинах не є абсолютним та може збільшений за домовленістю сторін, проте таке збільшення потребує підпису обох сторін.

Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 04.11.2015 (справа № 6-1926цс15).

Однак у заяві позивача від 18.09.2007 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а Умови та правила надання банківських послуг, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак не можуть вважатися складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідно, їх письмовою угодою про це.

Оскільки у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено повністю, тому понесені банком судові витрати не повертаються.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 76-80, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.09.2007 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Путивльський районний суд Сумської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 01.04.2019.

Суддя: С.М.Токарєв