Дата документу 15.01.2019 Справа № 2-4029/2005
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 2-4029/2005

Провадження №22-ц/778/55/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 червня 2018 року в складі судді Бульби О.М. справі за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Кулбаєвої Юлії Габідулівни, боржник - ОСОБА_1, стягувач - ОСОБА_3, про обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2015 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області Кулбаєва Ю.Г. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у справі виїзду за межі України до виконання аліментних зобов'язань, стягувач: ОСОБА_3

В обґрунтування вимог зазначала, що у ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист №2-4029 від 14 грудня 2005 року, виданий Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Боржник аліменти не сплачує, іншої матеріальної допомоги не надає, рішення суду не виконує, до відділу не з'являється, вимоги державного виконавця ігнорує.

На підставі зазначеного просила тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання ним своїх аліментних зобов'язань за виконавчим листом №2-4029 від 14 грудня 2005 року, виданим Енергодарським міським судом Запорізької області.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 червня 2018 року подання задоволено.

Обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язання щодо сплати аліментів за виконавчим листом №2-4029 виданим 14.12.2005 року Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх доходів боржника.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, судові витрати стягнути із заявника.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що старшим державним виконавцем надано недостовірні докази невиконання ним рішення суду, оскільки в період з 2006 по 2018 роки ним було сплачено 111 142,26 грн., документи, що підтверджують сплату наявні в матеріалах виконавчого провадження. Крім того, 02.02.2018 року він з'являвся на виклик державного виконавця, який був направлений за дійсною адресою його реєстрації. Також він неодноразово з'являвся до ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області без викликів виконавця. Крім того, на думку ОСОБА_1, суд грубо порушив принцип рівності сторін, не розглянувши його клопотання про надання можливості участі у судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 10.07.2018 року справу передано у провадження судді Онищенка Е.А..

Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року та від 13 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 11.10.2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Кримської О.М. та визначено склад колегії: головуючий суддя - Кримська О.М., судді: Бєлка В.Ю., Дашковська А.В..

Учасники справи до суду апеляційної інстанції не з'явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України ( а.с.217-219; 224-225).

Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами ( а.с.226-234).

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Судом встановлено, що на виконанні відділу ДВС Енергодарського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4029, виданого 14.12.2005 року на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 14.12.2005 року, яке набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх доходів боржника ( а.с.16).

На підставі виконавчого листа державним виконавцем відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2005 року ( а.с.70).

На виконання вимоги №7830 від 23.04.2008 року державного виконавця відділу ДВС Енергодарського міського управління юстиції боржником ОСОБА_1 надано інформацію щодо: місця його роботи, відкритих р/рахунків, рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у його власності, документи про його доходи ( а.с.71; 72).

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з доведеності факту ухилення боржника від виконання судового рішення та наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по аліментам, здійсненого 06.06.2018 року державним виконавцем Синичич С.С., згідно із яким загальний розмір заборгованості станом на 05.05.2018 року складає 214 867,26 грн. (а.с.129-130)

Проте, до апеляційної скарги ОСОБА_1 додано розрахунок заборгованості по аліментам, здійснений 24.07.2018 року старшим державним виконавцем Батрак М.В., згідно із яким загальний розмір заборгованості станом на 05.05.2018 року складає 32 818,47 грн. та копії квитанцій про перерахування аліментів на ім'я ОСОБА_7 (а.с.186-187; 231-233).

Звертаючись до суду з вказаним поданням, державним виконавцем надано докази про обізнаність боржника щодо відкритого виконавчого провадження.

Однак, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Без належної перевірки вищевказані розбіжності у розрахунках державних виконавців ставлять під сумнів обставини умисного та свідомого ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань, доведення яких є обов'язковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, а отже висновок суду першої інстанції про те, що боржник не вчиняв дій, які б свідчили про намагання боржника добровільно виконати рішення суду та наявність підстав для задоволення подання є передчасним.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

За вказаних обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги у цій справі, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 червня 2018 року у цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 січня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка