ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/469/18

провадження № 22-ц/4809/99/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Карпенка О.Л., Черненка В.В.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Бершадської О.В. від 28 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області та Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування заборони та зобов'язання вчинити певну дію, -

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником транспортного засобу марки Mercedes - benz, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 24.06.2011 року, виданого Бобринецьким РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області. У грудні 2017 року він звернувся до Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області із заявою про перереєстрацію належного йому транспортного засобу, але йому відмовили у прийнятті заяви, у зв'язку з тим, що вказаний автомобіль є обтяження, на підставі договору застави транспортного засобу PLKPAE00000346 від 13.08.2008 року. Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 18.01.2018 року. Відповідно до вказаного витягу, боржником є ОСОБА_2, яка зобов'язалася повернути борг у сумі 24 516,83 доларів США у строк до 19.08.2013 року, при цьому звернення стягнення не зареєстровано. Також зазначає, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Посилаючись на те, що він є добросовісним набувачем автомобіля, а наявність такого обтяження порушує його право власності, позивач просив зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області скасувати обтяження на транспортний засіб Mercedes - benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 та зобов'язати Регіональний сервісний центр МВС в Кіровоградській області прийняти заяву щодо перереєстрації вказаного транспортного засобу.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зокрема вказує, що на час оформлення процедури перереєстрації транспортного засобу органом державної реєстрації не було виявлено обтяжень у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а тому він є добросовісним набувачем, що з урахуванням ч. 1 ст. 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є підставою для припинення обтяження на рухоме майно.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки Mercedes - benz, модель VITO 110D, номер кузову НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 24.06.2011 року, виданого Бобринецьким РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області /а.с.6/.

Згідно кредитно-заставного договору № PLKPAE00000346 від 13 серпня 2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, даний автомобіль є предметом застави /а.с.37-42/.

Зобов'язання за вказаним договором не виконані, договір є чинним.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" застава є способом забезпечення зобов'язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно ст. 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави.

Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Системний аналіз наведених норм та встановлені фактичні обставини у справі, дозволяють дійти висновку, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, обтяження за договором застави транспортного засобу від 13 серпня 2008 року було зареєстровано 19.08.2008 року та встановлено термін дії до 19.08.2013 року, після чого були внесені зміни, відповідно до яких обтяження є дійсним до 03.07.2018 року /а.с.5/.

Вказане свідчить, що транспортний засіб, який є предметом застави, був відчужений за наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього майна, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області не є належним відповідачем у справі, оскільки у сфері державної реєстрації обтяжень рухомого майна виконує організаційні та контрольні функції.

Доводи скарги про те, що на час отримання ним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу обтяження у відповідному реєстрі зареєстровано не було не заслуговують на увагу суду, оскільки жодних доказів з цього приводу скаржником надано не було.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не витребував договір купівлі-продажу транспортного засобу для з'ясування наявності обтяження на час придбання ним даного автомобіля, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. ч. 5-6. ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цивільним процесуальним кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а лише зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.01.2019 року.

Головуючий:

Судді: