ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1536/19 Справа № 199/2090/18 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк", яке згодом змінило найменування на АТ КБ "ПриватБанк", звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вказували, що відповідно до укладеного договору №б/н від 09 грудня 2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначали, що у порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2018 року заборгованість за кредитним договором складає 104.316 грн.56 коп.

З урахуванням стягненої за вказаним кредитним договором з ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 30.918 грн.62 коп., згідно рішення третейського суду при асоціації "Дніпровський банківський союз" від 21 жовтня 2013 року, банк просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість в розмірі 77.317 грн.84 коп.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату процентів, тому суд безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до укладеного №б/н від 09 грудня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, відповідач станом на 31 січня 2018 року має заборгованість перед банком у розмірі 104.316 грн. 56 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 9.094 грн.64 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 88.234 грн.50 коп., заборгованості за пенею та комісією - 6.987 грн.42 коп., штрафа (фіксована частина) - 250 грн., штрафа (процентна складова) - 3.669 грн.90 коп.

Відповідно до рішення Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 21 жовтня 2013 року (а.с.5) з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість в розмірі 30.918 грн.62 коп. за вказаним кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Позивач реалізував своє право, передбачене ст.1050 ЦК України шляхом звернення до суду суд першої інстанції прийшов до висновку, що у позові слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, банк скористався цим правом і в односторонньому порядку змінив строк виконання кредитного договору, звернувшись у 2013 році з вимогою про повернення усієї суми кредиту, яка задоволена рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 21 жовтня 2013 року.

Згідно з розрахунком, наданим банком (а.с.6-9), заборгованість відповідача за кредитним договором, нарахована за період з 09 грудня 2008 року по 31 січня 2018 року становить 104.316 грн.56 коп.

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк», враховуючи розмір заборгованості, яка стягнута рішенням третейського суду, просили стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 31 січня 2018 року, у розмірі 77.317 грн.84 коп., тобто заборгованість, нараховану поза межами дії строку кредитного договору.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Після визначеного договором строку, кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов'язання залишається невиконаним, разом із тим, таких вимог в контексті цього позову не заявлено.

Отже, оскільки у 2013 році банк в односторонньому порядку змінив строк виконання кредитного договору, що засвідчено у рішенні Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 21 жовтня 2013 року про дострокове задоволення його вимог, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів та неустойки поза межами дії строку кредитного договору є безпідставними, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, нарахованої поза межами дії строку кредитного договору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.