ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2723/19 Справа № 185/7960/18 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року заборонено відчуження квартири АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1), на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Нижник А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2532.

Заборонено відчуження автомобіля Volkswagen Multivan, 2007 року випуску, сірого кольору, Vin - НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1), на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5.

В іншій частині заяви відмовлено (а.с. 45-46).

Не погодившись із ухвалою, ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року, посилаючись на порушення суддею норм процесуального права (а.с. 74-75).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

З виділених матеріалів вбачається, що в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна подружжя, в якому, зокрема, позивач просила визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_2, та автомобіль Volkswagen Multivan, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, а також розділити вказане майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частину зазначеної квартири та 1/2 частину автомобіля (а.с .3-8).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема, заборону вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні рішення.

Згідно ч. 3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 3 своєї Постанови роз'яснив, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Згідно із п. 4 цієї ж Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Звертаючись із заявою, позивачка просила забезпечення позову. В обґрунтування заяви посилалась на те, що нею подано позов до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та розподіл спільного майна подружжя. Нерухоме та рухоме майно, яке зазначено в позові, а саме: автомобіль Volkswagen Multivan, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3, та квартира АДРЕСА_2, оформлені на відповідача, у зв'язку з чим існує ризик того, що відповідач зможе при отриманні позову та виклику до суду позбутися зазначеного майна, або переоформити все майно на іншу особу. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що між сторонами дійсно виник спір стосовно квартири АДРЕСА_2, та автомобіля Volkswagen Multivan, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3, та враховуючи, що вказане рухоме майно перебуває у володінні відповідача, який не позбавлений можливості ним розпоряджатися на власний розсуд, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому наявні підставі для забезпечення позову.

Разом з тим, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобіль не є співмірним заявленим позовним вимогам, а тому вважав за доцільне застосувати інший вид забезпечення позову - заборону відчуження вказаного автомобіля.

Такі висновки судді є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із ухвали судді вбачається, що вона має належне обґрунтування, як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову, як накладення заборони на відчуження квартири та автомобіля.

Отже, при вжитті заходів забезпечення позову суддею враховано конкретні обставини справи, зміст позовних вимог, та їх співмірність до вжитих заходів забезпечення позову (пункти 3 і 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про необхідність застосування заходів забезпечення позову, а лише мають посилання на те, що суддя дійшов помилкового висновку, що між сторонами виник спір стосовно вказаного майна.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачкою було заявлено вимоги про забезпечення позову з метою упередження його відчуження та неможливості виконання в майбутньому рішення суду, а тому, враховуючи те, що предметом спору між сторонами є поділ рухомого та нерухомого майна, яке є спірним на час забезпечення позову, наведені позивачем підстави для забезпечення позову є вагомими.

За таких обставин ухвалу судді слід залишити без змін, оскільки вона відповідає нормам процесуального права, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: