Дата документу 28.02.2019
Справа № 334/6583/18
Провадження № 2/334/995/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Гнатюка О.М.,

при секретарі - Алєйніковій О.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трастмоторс», про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів та збитків,

в с т а н о в и в :

07 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в Ленінський районний суд м.Запоріжжя з позовом до ТОВ «Трастмоторс» про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0121 від 14 червня 2018 року недійсним та стягнення грошових коштів в розмірі 86012,63 грн. та збитків в розмірі 8014,63 грн.,

Свої вимоги мотивував тим, що 14 червня 2019 року між ним та ТОВ «Трастмоторс» був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0121, відповідно до якого сторони зобов`язалися укласти 21 червня 2018 року договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Hyndai, модель Tucson, рік випуску 2015, чорний. Зазначений автомобіль товариство повинно було придбати у третіх осіб для його подальшого відчуження покупцеві за основним договором. Цього ж дня він сплатив відповідачу 77998,00 грн. авансу, у зв`язку з чим повністю виконав свої зобов`язання за попереднім договором.

До теперішнього часу майно, що є предметом попереднього договору відповідачем не придбано і він не отримував пропозицію укласти Основний договір купівлі-продажу.

Вважає, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0121 від 14 червня 2018 року є недійним, а при його укладенні та виконанні було суттєво порушено його право як споживача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача ТОВ «Трансмоторс» в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України.

Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 14 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Трансмоторс» було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0121, відповідно до якого сторони зобов`язалися у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах, встановлених у цьому попередньому договорі, а саме: автомобіля марки Hyndai, модель Tucson, рік випуску 2015, інші характеристики: чорний + ГБО 2,0 6АТ 4 TOP.

Відповідно до п. п 1.5, 2.1 зазначеного Попереднього договору сторони зобов`язалися укласти основний договір 21 червня 2018 року за умови повного виконання п. 2.1 цього Попереднього договору.

Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбане продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на п`ятий день після придбання продавцем майна, про що останній зобов`язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. У такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року.

На підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення цього попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 77998,00 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів (а. с. 8-9).

Позивач свої зобовязання за попереднім договором виконав у повному обсязі та 14 червня 2018 року перерахував ТОВ «Трансмоторс» 77998,00 грн.,що підтверджується квитанцією № 16526606 від 14 червня 2018 року (а. с. 8).

18 червня 2018 року позивач звертався до ТОВ «Трастмоторс» із завою про розірвання попереднього договору № 0121 від 14 червня 2018 року та повернення йому коштів у розмірі 77998,00 грн. (а.с.11).

Листом № 55 від 12.07.2018 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у розірванні попереднього договору та поверненні суми сплаченого авансу (а.с. 12).

Станом на вересень 2018 року основний договір укладено не було, у з чим ОСОБА_1 вимушений був звернутись до суду з позовом про захист прав споживаців (а.с.1-3).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з абз. 1 ч. 1ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч. 2, п. п. 3, 10 ч. 3, абз. 1 ч. 4, ч. ч. 6 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Як вбачається зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема, недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення).

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

У пункті 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про несправедливість відносно споживача умов п.п. 1.5 спірного попереднього договору щодо дати укладення основного договору, оскільки укладаючи зазначений попередній договір позивач розраховував на отримання автомобіля протягом 2 тижнів.

Суд вважає, що спірним договором фактично забезпечено захист інтересів лише продавця, а це свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов`язками сторін.

З огляду на зазначене, суд вважає, що укладений між ОСОБА_1 та «Трансмоторс» 14 червня 2018 року попередній договір № 0121 купівлі-продажу транспортного засобу є недійсним з моменту його вчинення, у звязку з чим позивачу слід повернути сплачені на виконання цього договору коштів в сумі 77998,00 грн. шляхом їх стягнення з відповідача.

В той же час, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення збитків в розмірі 8014,63 грн., з яких кошти в розмірі 779,65 грн. сплачені за послуги банку, а не на виконання попереднього договору, який судом визнано недійсним.

А тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Крім того, на користь держави з товариства слід стягнути 779,98 грн. судового збору оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 264, 265, 280-285 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трастмоторс», про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів та збитків задовольнити частково.

Визнати недійсним попередній договір від 11 червня 2018 року № 0121 укладений між ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трастмоторс».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трастмоторс», на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 77998,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трастмоторс», на користь держави судовий збір у розмірі 779,98 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М.Гнатюк