КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/238/2019 Головуючий у 1 інстанції - Батрин О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця про визнання факту перебування у трудових відносинах,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця про визнання факту перебування у трудових відносинах.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року позовну заяву повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Зокрема, вказує на те, що суд безпідставно повернув позовну заяву, оскільки, позовна заява повністю відповідала всім вимога, передбаченим для цивільного позову, містить детальний виклад обставин справи, детальне правове обґрунтування позову, пославшись лише на те, що з інформації, отриманої на сайті Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, вбачається, що позивач не є проректором.

Тобто суд на стадії відкриття провадження вирішив спір та спростував всі докази, надані позивачем, при тому, що позивач в позові посилався на незаконне виключення його з Єдиного державного реєстру підписанта.

Вказує, що така позиція суду є безпрецедентною, оскільки суд не може вирішувати спір по суті на підставі інформації, розміщеної на сайті або отриманої з «відкритих джерел» в інтернеті.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 6 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачу в порядку п. 6 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що позов поданий у спорі, має очевидно штучний характер.

Проте, колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не у повній мірі відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 6 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Так, згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 2 даної статті передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об'єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до ч.3 ст.44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Частиною 4 даної статті передбачено, що суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Як вбачається із тексту позовної заяви, за формою і змістом вона відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, позовна заява містить обґрунтування позовних вимог, перелік письмових доказів.

Разом з тим, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд невірно визначив предмет спору, оскільки в даному випадку предметом спору є спір про право, яке обгрунтовано фактом перебування у трудових відносинах з відповідачем.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказував які саме дії відповідача призвели до порушення його прав.

Висновок суду про визнання зловживанням процесуальними правами позивачем щодо подання до суду позову є передчасним.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції не навів достатніх мотивів , з чого саме він виходив, зазначаючи, що позов має очевидно штучний характер, натомість вдався до оцінки позовних вимог по суті без судового дослідження.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Відтак, кваліфікуючи подання позову як такого, що має очевидно штучний характер та визнаючи такі дії позивача як зловживання процесуальним правом та встановлюючи негативні наслідки за такі дії у вигляді повернення позову, суд позбавив сторону гарантованого законом права на справедливий судовий розгляд, складовою якого є право доступу до суду.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 18 січня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді: