Номер провадження 2/754/723/19
РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участю секретарів судового засідання Малинки А.Ю., Гайворонського В.М.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С ТА Н О В И В:

В вересні 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, в якому просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем по справі, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, про що 08.06.2007 року складено відповідний актовий запис за №668. В обґрунтування вказаного позову вказував на те, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 08.06.2007 року. За період перебування в шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дитина - донька ОСОБА_5 Протягом останніх декількох років стосунки з дружиною розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, виникають сварки. Вже досить тривалий час сторони по справі живуть окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім'я припинила своє існування. На даний час позивач та відповідач проживають окремо, сімейне життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Примирення між сторонами по справі не можливо. Перебування в шлюбі суперечить інтересам дитини та інтересам позивача.

Ухвалою судді ОСОБА_8. від 03.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

09.11.2017 року ОСОБА_3 подано до суду зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, яку остання мотивувала тим, що від шлюбу з позивачем за первісним позовом має спільну дитину - ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Чоловік нехтує подружніми обов'язками, не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї, має коханку та не піклується про спільну дитину. Втручання іншої жінки у сім'ю спричиняє психологічні страждання, але виявилося, що, чоловік може продати спільне майно без погодження з позивачем за зустрічним позовом, так, як автомобіль зареєстрований на нього. Крім того, ОСОБА_1 відмовляється виплачувати добровільно аліменти на дитину та додаткові витрати. Добровільно вирішити питання про поділ майна не можливо, тому позивач за зустрічним позовом вимушена звернутись до суду про примусовий поділ майна. 12.05.2012 року був придбаний автомобіль «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2 та зареєстроване право власності на ОСОБА_1 Однак, вказаний автомобіль був придбаний в шлюбі, джерелом його набуття були спільні сумісні кошти. З огляду на викладене, враховуючи інтереси позивача за зустрічним позовом та інтереси дитини, що перебуває на її утриманні та проживає з нею, та те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання спільної дитини ОСОБА_3 просила суд: відступити від засад рівності часток подружжя та в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частини колісного транспортного засобу «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2, вартість якого становить 231000,00 грн., що підтверджується висновком суб'єкта оціночної діяльності ПП «Альянс Експерт» від 15.09.2017 року, та стягнути з ОСОБА_1 на її користь в порядку поділу майна подружжя грошові кошти в розмірі 154000,00 грн.

10.11.2017 року від ОСОБА_3 до суду надійшла заява про забезпечення зустрічного позову.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII. Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція Цивільно-процесуального кодексу України.

Згідно п.9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розпорядженням керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва від 17.01.2018 року у зв'язку з прийняттям 21.12.2017 року Вищою радою правосуддя рішення про звільнення судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_8. та відповідно до пункту 2.3.36 Засад використання автоматизованої системи документообігу призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/11726/17, провадження №2/754/1594/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про розірвання шлюбу для визначення головуючого судді.

Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.01.2018 року вказану вище справу передано в провадження судді Зотько Т.А.

Ухвалою від 29.03.2018 року заяву відповідача за первісним позовом ОСОБА_3, про забезпечення зустрічного позовузадоволено. Накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_1 Завірену належним чином копію ухвали направлено на виконання.

16.04.2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, датована 12.04.2018 року, відповідно до якої останній просив: розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_3, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, про що 08.06.2007 року складено відповідний актовий запис №668; визнати за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на грошові кошти в розмірі 74250,00 грн., що складає половину вартості спільно нажитого майна; стягнути з ОСОБА_3 на його користь в порядку поділу майна подружжя грошові кошти в розмірі 74250,00 грн. В обґрунтування поданої заяви вказував на те, що під час шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано наступне майно: кондиціонер «LG» (вартість 5000,00 грн.); кондиціонер «Samsung» (вартість 4500,00 грн.); кондиціонер «Samsung» (вартість 4500,00 грн.); холодильник «Samsung side-by-side» (вартість 8000,00 грн.); духова шафа «Elektrolux» (вартість 3700,00 грн.); кухонна плита «Whirpool» (вартість 1900,00 грн.); витяжка «САТА» (вартість 1200,00 грн.); бойлер «Ariston» (вартість 1800,00 грн.); бойлер «Atlantic» (вартість 1000,00 грн.); пральна машина «LG» (вартість 3700,00 грн.); мультиварка «Yummy» (вартість 2000,00 грн.); пилосос «Zelmer» (вартість 2700,00 грн.); подушка масажер «Beurer MG 145» (вартість 2000,00 грн.); телевізор «Samsung UE40» (вартість 16000,00 грн.); домашній кінотеатр «Sony» (вартість 4000,00 грн.); ноутбук «Lenovo» (вартість 4000,00 грн.); планшет «Samsung» (вартість 4000,00 грн.); меблі (набір: диван, матрац, дві тумби) - (вартість 5000,00 грн.); шафа купе (вартість 3500,00 грн.); ремонт в квартирі (вартість 7000,00 грн.); мобільний телефон «Iphone 6s» (вартість 16000,00 грн.); шуба з норки (вартість 21000,00 грн.); золотий ланцюжок з хрестиком вагою 32 грама (вартість 25000,00 грн.)

Також 16.04.2018 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі, оскільки у нього є сумніви щодо поданої позивачем за зустрічним позовом копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 12.05.2012 року, у зв'язку з чим просив його витребувати.

29.05.2018 року до суду надійшов відзив ОСОБА_3 на заяву про збільшення позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про розірвання шлюбу, де остання просила відмовити у задоволенні збільшених позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про розірвання шлюбу.

Заявою від 13.06.2018 року ОСОБА_3 збільшила позовні вимоги та просила поділити наступне майно, яке знаходиться у володінні ОСОБА_1 та його батьків: надувний матрац «Intex № 54846» загальною вартістю 3460,00 грн., чоловічий годинник «PIERRE LANNIER 314А133» вартістю 2158,00 грн., мобільний телефон «Apple iPhone 5s 16GB never Space Gray» вартістю 11085,75 грн., мобільний телефон «Apple iPhone SE 16GB Space Gray» вартістю 14299,00 грн. Визнати за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на грошові кошти в розмірі (з урахуванням збільшення позовних вимог) 169501,37 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на її користь в порядку поділу майна подружжя грошові кошти в розмірі 169501,37 грн.

Ухвалою від 11.09.2018 року закрито підготовче провадження у вищевказаній цивільній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом суду пояснив, що з 2005 року мешкав з ОСОБА_3 за адресою її місця проживання. Золоті вироби та шубу купував він та наразі ці речі перебувають у ОСОБА_3 Все майно було залишене дружині. Дитині на утримання сплачує аліменти. Вільного доступу до майна у нього не має. Шубу купували з дружиною в магазині в Києві. Золотий ланцюжок також було придбано в магазині, однак там не було касового апарата та він не звертався за підтвердженням ціни придбаного товару. З ОСОБА_3 припинив шлюбно-сімейні відносини з кінця 2017 року. Вважає, що зберегти шлюб не можливо, у зв'язку з чим просив не надавати строк на примирення. Після продажу ним автомобіля марки «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2, його власником стала його мати та вартість автомобіля склала 53000,00 грн. - 55000,00 грн., з приводу чого і було укладено письмовий договір. Будь-яких документів, що підтверджують придбання вказаного автомобіля за ціною, зазначеною у договорі він не має, вартіфсть автомобіля вказана з урахуванням його технічного стану на момент продажу. Крім того вказав, що у випадку згоди ОСОБА_3 на розлучення, він не претендує на майно. Оскільки ОСОБА_3 не спілкується з ним, то він і не повідомляв її про відчуження автомобіля. Ланцюжок з хрестиком придбавався для нього, а норкова шуба для дружини. Два телефони були придбані для нього, один для дружини, але згодом придбаний для нього залишився у дружини.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд про їх задоволення. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Вказував на те, що висновок про імовірну середню вартість автомобіля станом на 15.09.2017 року, не може вважатися належним доказом у даній справі, оскільки, в силу ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В даному випадку, автомобіль (предмет доказування), особою яка складала зазначений висновок взагалі не оглядався, при цьому, сам висновок щодо вартості майна зроблено особою, яка не являється експертом, а згідно сертифікату №503/17 від 30.05.2017 року є лише суб'єктом оціночної діяльності, проте іменує себе як експерт автотоварознавець. Заперечував проти зазначеної у висновку вартості автомобіля і вважає її завищеною, оскільки згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 31.03.2018 року вартість автомобіля під час його відчуження складала 49500,00 грн., відтак вважає за доцільне врахувати вартість проданого майна, яка зазначена в договорі купівлі-продажу у сумі 49500,00 грн. та стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача 50 % вартості спірного автомобіля саме на момент його продажу, що складає 24750,00 грн.

Відповідач за первісним позовом - ОСОБА_3 в судовому засіданні вказувала на те, що майно, яке було придбане за період перебування з ОСОБА_1 у шлюбі було набуте завдяки допомоги її батьків, які допомагали матеріально. Мобільний телефон був придбаний їй на день народження, а золотий ланцюжок був придбаний шляхом обміну старого виробу, який купували ще її батьки на новий. Позивач за первісним позовом пішов із сім'ї, оскільки знайшов собі молодшу коханку. Від першого шлюбу у неї є син. Перший чоловік після розлучення залишив їй усе майно, яке потім віддали батькам позивача за первісним позовом у село та придбали нове. Свою згоду на продаж спільно придбаного автомобіля вона не надавала. Чоловік придбав автомобіля а їй купив шубу. Мобільний телефон для неї придбав син, а позивач лише додав трохи своїх коштів. Золотий ланцюжок було придбано для позивача за первісним позовом шляхом обміну старого виробу на новий та доплачено тільки за роботу майстра. Наразі цей ланцюжок знаходиться у неї, а придбаний для неї загубився. Заперечувала щодо надання строку на примирення, оскільки вважає, що сім'ю зберегти не можливо. Просила задовольнити зустрічний позов.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні суду пояснила, що наразі ОСОБА_1 сплачує аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн., що на її думку є недостатнім для належного забезпечення дитини всім необхідним. Переконана, що відчуження автомобіля було зроблено ОСОБА_1 для того, щоб приховати дійсну його вартість. Оскільки дитина знаходиться на повному утриманні матері, її обов'язкова частка у спільному майні, при його поділі має бути збільшена.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що як первісний позов, так і зустрічний підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги первісного позову про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08.06.2007 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського РУЮ м. Києва, про що зроблено актовий запис № 668 (а.с. 6).

Від вказаного шлюбу мають дитину - дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, яке видане повторно (а.с.10).

Сімейне життя позивача за первісним позовом з відповідачем не склалося, у зв'язку з протилежними поглядами на сімейне життя, різними інтересами. Сім'я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї є не доцільним.

Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При цьому судом враховано той факт, що за строк наданий сторонам для примирення, відповідно до ухвали суду від 06.11.2018, подружжя не поновлювали шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, будь-яких дій з з метою збереження сім'ї, сторонами не вчинялось.

Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Щодо вимог первісного позову ОСОБА_1, про поділ майна подружжя та зустрічного позову ОСОБА_3, про поділ майна подружжя, то суд приходить до наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено - об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно із ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 було надано до суду копії товарних чеків на придбання рухомого майна (а.с.121-124) та звіт ТОВ «Експертно-технічний центр «Статус» від 25.09.2018 року про проведення незалежної оцінки ринкової вартості окремо визначеного рухомого майна (а.с.159-170).

Відповідно до вказаного звіту вартість майна складає 33600,00 грн. та до нього входить: кондиціонер «LG» - вартістю 2700,00 грн., кондиціонер «Samsung» - вартістю 2800,00 грн., кондиціонер «Samsung» - вартістю 2800,00 грн., холодильник «Samsung» - вартістю 7700,00 грн., духова шафа «Elektrolux» - вартістю 2000,00 грн., кухонна плита «Whipool» - вартістю 2000,00 грн., бойлер «Aqva Verso» - вартістю 1200,00 грн., мультиварка «Yummy» - вартістю 600,00 грн., пилосос «Zelmer» - вартістю 1000,00 грн., телевізор «Samsung» - вартістю 5000,00 грн., планшет «Samsung» - вартістю 1700,00 грн., ліжко, матрац - вартістю 1500,00 грн., пральна машина «LG» - вартістю 2600,00 грн.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

На підтвердження придбання вищевказаного майна ОСОБА_3 було надано товарні чеки (а.с.179-182).

Однак, досліджені під час судового засідання письмові докази, а саме: надані ОСОБА_3 товарні чеки підтверджують факт придбання рухомого майна лише на суму 28844,75 грн. Надані нею та долучені до звіту ТОВ «Експертно-технічний центр «Статус» від 25.09.2018 року про проведення незалежної оцінки ринкової вартості окремо визначеного рухомого майна, фотокартки побутової техніки на думку суду не підтверджують факт її придбання, в наслідок чого суд позбавлений можливості надати вказаним фактам та доказам належну оцінку.

ОСОБА_1 у свою чергу доказів на підтвердження позовних вимог щодо придбання в період шлюбу за спільні кошти подружжя майна на суму 148500,00 грн., зазначеного ним у заяві про збільшення позовних вимог від 16.04.2018 року взагалі не надано.

Згідно ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяв врегулюванню даного спору, роз'яснював права, обов'язки та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав.

Також судом сторонам роз'яснювались їх обов'язки щодо необхідності доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та їх право на подання доказів на підтвердження зазначених обставин.

Однак відповідач за зустрічним позовом своїм правом на подання належних доказів, які б підтверджували факт придбання рухомого майна на суму 148500,00 грн., за спільні кошти подружжя, зазначеного ним у заяві про збільшення позовних вимог не скористався.

При цьому, в процесі розгляду справи жодна із сторін по справі не заперечувала факту придбання вищевказаного майна в період перебування сторін у шлюбу за спільні кошти подружжя.

Разом з тим, на думку суду, позовні вимоги щодо поділу майна подружжя, а саме: шуби з норки вартістю - 21000,00 грн., золотого ланцюжка з хрестиком вартістю - 25000,00 грн., чоловічого годинника «PIERRE LANNIER 314А133» вартістю - 2158,00 грн., мобільного телефону «Iphone 6s» вартістю - 16000,00 грн., не підлягають задоволенню, оскільки вказане майно є речами індивідуального користування та оскільки сторонами по справі не надано суду жодного доказу на підтвердження факту наявності та придбання як шуби з норки вартістю - 21000,00 грн., мобільного телефону «Iphone 6s» вартістю - 16000,00 грн., так і золотого ланцюжка з хрестиком вартістю - 25000,00 грн., в наслідок чого суд позбавлений можливості надати вказаним фактам належну оцінку.

Крім того, на стадії доповнень позивач ОСОБА_1 зазначив суду, що не заперечує той факт, що золотий ланцюжок був придбаний шляхом обміну старого виробу, який купували ще батьки ОСОБА_3, на новий про що останньою було надано суду відповідну квитанцію, та не заперечував проти доводів відповідача в даній частині вимог.

Як вбачається з матеріалів справи в період шлюбу сторонами по справі було придбано автомобіль марки «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2, який є об'єктом спільної сумісної власності, що не заперечувалось в судовому засіданні сторонами по справі.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України.

Частиною 1 статті 218 ЦК України передбачено - недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Також, стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.п. 22, 23, 25, 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК України.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_2, суб'єкта оціночної діяльності - ПП «Альянс Експерт» в особі директора ОСОБА_6, що діє на підставі статуту та сертифіката суб'єкта оціночної діяльності від 30.05.2017 року за №503/17 виданого Фондом Державного майна України, відповідно до договору 02-167/17 від 14.09.2017 року на проведення незалежної оцінки по визначенню ринкової вартості колісного транспортного засобу «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1, ринкова вартість об'єкта незалежної оцінки станом на 15.09.2017 року становить без ПДВ: 231000,00 грн., або 8819,00 дол. США.

При вирішенні питання поділу спільного майна подружжя відповідач за первісним позовом просить суд відійти від засад рівності часток подружжя, визнавши за нею право власності на 2/3 частини автомобіля та відшкодувавши їй саме 2/3 вартості спірного автомобіля. В обґрунтування цього ОСОБА_3 зазначила, що з нею мешкає їх спільна з ОСОБА_1 дитина та коштів, які сплачує відповідач за зустрічним позовом не вистачає на належне утримання дитини.

Вбачається, що судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 01.09.2017 року і до повноліття дитини - 16.09.2025 року (а.с.113).

Головним державним виконавцем Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 26.10.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу №754/11320/14 виданого 19.09.2017 року (а.с.83-зворот).

Також 26.10.2017 року головним державним виконавцем Солом'янського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника - ОСОБА_1 (а.с.84).

Відповідно до копій виписок по картковому рахунку НОМЕР_8 (а.с.85,86) вбачається, що ОСОБА_1 систематично перераховувались кошти на рахунок ОСОБА_3

Згідно копії звіту про здійснення відрахування та виплати ТОВ «АВІАБУДСЕРВІС» щодо ОСОБА_1 за постановою ВП №54991150 від 26.10.2017 року вбачається, що за період з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року з нарахованої заробітної плати останнього здійснювалось стягнення коштів (а.с.100).

На думку суду у даному випадку призначення та характер перерахованих коштів, свідчить про належне виконання ОСОБА_1 своїх обов'язків по утриманню дитини, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна колишнього подружжя. Таким чином, придбаний у період шлюбу сторонами автомобіль марки «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2 є спільною сумісною власністю подружжя, належить їм порівну і відсутні підстави для відходу від рівності часток.

Як зазначалось вище відповідно до ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були отримані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначено в пункті 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до п. 22 даної Постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як було встановлено в судовому засіданні автомобіль марки «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2, був відчужений ОСОБА_1 його матері ОСОБА_7 в період перебування у шлюбі з ОСОБА_3, про що свідчить копія договору купівлі-продажу 3244/2018/882339 транспортного засобу від 31.03.2018 року. Вартість автомобіля при його відчуженні становила 49500,00 грн. Позивач за зустрічним позовом згоди на відчуження цього майна не надавала.

Суд вважає, що оскільки автомобіль марки «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2, був придбаний подружжям під час їхнього шлюбу був відчужений ОСОБА_1 без письмової згоди ОСОБА_3, остання має право на стягнення грошової компенсації у розмірі 1/2 частини від його вартості.

При вирішенні питання вартості автомобіля суд приймає до уваги звіт про оцінку колісного транспортного засобу «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_2, суб'єкта оціночної діяльності - ПП «Альянс Експерт» в особі директора ОСОБА_6, що діє на підставі статуту та сертифіката суб'єкта оціночної діяльності від 30.05.2017 року за №503/17 виданого Фондом Державного майна України, виконаного незалежним оцінювачем Дзядок О.В., що діє на підставі сертифікату №5637 від 22.12.2007 року та свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №6148 від 24.01.2008 року, згідно з яким ринкова вартість об'єкта незалежної оцінки станом на 15.09.2017 року становить без ПДВ: 231000,00 грн., або 8819,00 дол. США, адже інших об'єктивних даних про вартість автомобіля на момент розгляду справи у суді сторонами не було надано. При цьому суд не може прийняти до уваги твердження представника ОСОБА_1 щодо того, що вказаний звіт виконаний особою, яка не є експертом та транспортний засіб не оглядався, а вартість автомобіля, визначена договором купівлі-продажу транспортного засобу від 31.03.2018 року та становить 49500,00 грн., адже визначена ціна автомобіля, по-перше, була сформована без згоди ОСОБА_3, по-друге, оцінювач, на відміну від ОСОБА_1, який самостійно на власний розсуд провів оцінку вартості майна при продажі має необхідні знання та освітні професійні сертифікати оцінювача. Окрім цього, ОСОБА_1 жодним чином не було доведено, що ним було отримано грошові кошти від реалізації спірного автомобіля саме у сумі 49500,00 грн.

За таких обставин суд вбачає за необхідне первісний позов ОСОБА_1 задовольнити частково, визнавши за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на грошові кошти в розмірі 16800,00 грн., що складає половину вартості спільного нажитого майна, та стягнути з ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя грошові кошти в розмірі 16800,00 грн.

Що з стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, то вони є такими, що також підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з чим необхідно визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на грошові кошти в розмірі 129922,38 грн., що складає половину вартості спільного нажитого майна. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя грошові кошти в розмірі 129922,38 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами у порядку визначеному ст.141 ЦПК України.

Враховуючи часткове задоволення первісного позову, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1344,80 грн.

Разом з тим, у зв'язку із частковим задоволенням зустрічного позову суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1859,80 грн.

Також в судовому засіданні представником ОСОБА_3 було подано клопотання про винесення окремої ухвали суду по факту протиправного відчуження спільного автомобіля «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_2, який знаходиться у спільній власності подружжя ОСОБА_1, що підпадає під ознаки статті 356 КК України, по факту умисного невиконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 29.03.2018 року про арешт вищевказаного автомобіля та відчуження обтяженого автомобіля іншій особі ОСОБА_1, що підпадає під ознаки статті 382 КК України, по факту службової недбалості адміністратора Територіального сервісного центру М 3244 Регіонального сервісного центру в Київській області Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_9, що підпадає під ознаки статті 367 КК України.

Зважаючи на викладене суд вбачає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 262 ЦПК України суд,виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

Так, дійсно ухвалою суду від 29.03.2018 року заяву відповідача за первісним позовом ОСОБА_3, про забезпечення зустрічного позовузадоволено. Зокрема, вказаною ухвалою накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль марки «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.50, 54-56).

Відповідно до власноруч написаної заяви ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи 02.04.2018 року.

Відповідно до супровідного листа, що міститься в матеріалах справи 03.04.2018 року завірену належним чином копію ухвали направлено на виконання, у зв'язку з чим можна стверджувати, що ОСОБА_1 будучи обізнаний про ухвалу суду від 29.03.2018 року здійснив відчуження спірного автомобіля 31.03.2018 року.

Однак, суд зауважує, що дослідження способу відчуження автомобіля марки «НONDA CIVIK», д.н.з. НОМЕР_2, при розгляді даної справи судом взагалі не проводилося, тому вирішення питання про належність, допустимість, достатність доказів наданих стороною відповідача за первісним позовом, про оцінку законності дій ОСОБА_1 та службової недбалості адміністратора Територіального сервісного центру М 3244 Регіонального сервісного центру в Київській області Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_9 при розгляді вказаної справи є недоречним.

Отже, оскільки судом при розгляді справи не встановлювались підстави щодо застосування положення ст. 262 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 24, 56, 60, 61, 63, 65, 68, 69, 70, 71, 72, 110, 112, 114 СК України, ст.ст. 218, 316, 317, 325, 368, 369, 372, 392 ЦК України, ст.ст.12, 13, 69-83, 141, 258-259, 262, 263, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 08.06.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції міста Києва (а/з № 668) між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвати.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП - НОМЕР_5, (який проживає: АДРЕСА_1) в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на грошові кошти в розмірі 16800 грн., що складає половину вартості спільного нажитого майна.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Києва, РНОКПП - НОМЕР_6, (адреса місця проживання: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженцю м. Києва, РНОКПП - НОМЕР_5, (який проживає: АДРЕСА_1) в порядку поділу спільного майна подружжя грошові кошти в розмірі 16800 грн.

В задоволенні інших вимог позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м.Києва, РНОКПП - НОМЕР_6, (адреса місця проживання: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженцю м. Києва, РНОКПП - НОМЕР_5, (який проживає: АДРЕСА_1) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1344,80 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_6, адреса місця проживання: АДРЕСА_2) в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на грошові кошти в розмірі 129922,38 грн., що складає половину вартості спільного нажитого майна.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженцю м. Києва, РНОКПП - НОМЕР_5, (який проживає: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м.Києва, РНОКПП - НОМЕР_6, (адреса місця проживання: АДРЕСА_2) в порядку поділу спільного майна подружжя грошові кошти в розмірі 129922,38 грн.

В задоволенні інших вимог позову ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженцю м. Києва, РНОКПП - НОМЕР_5, (який проживає: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Києва, РНОКПП - НОМЕР_6, (адреса місця проживання: АДРЕСА_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1859,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повне рішення суду складено 05.04.2019 року.

Суддя: