ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3387/19 Справа № 182/5931/17 Суддя у 1-й інстанції - Тихомиров І.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/5931/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод",

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Тихомировим І.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (надалі - ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод")звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2017 року ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Бершадського С.М.

В ході здійснення ліквідаційної процедури ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» та згідно даних рахунка НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» було встановлено, що в період з березня 2014 року по 01 жовтня 2015 року колишній директор даного підприємства ОСОБА_1, зловживаючи своїм службовим становищем, привласнив належні підприємству грошові кошти на загальну суму 2 372 247 грн. 00 коп.

Жодних документів, які б підтверджували правомірність надання позики керівнику ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» ОСОБА_1 ліквідатором не виявлені та будь-які відомості щодо цього в нього відсутні.

У зв'язку з наведеними обставинами, ліквідатор ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» арбітражний керуючий Бершадський С.М. просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» безпідставно набуті відповідачем грошові кошти належні підприємству в сумі 2 372 247 грн. 00 коп.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, як безпідставно набуті на користь ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» кошти в сумі 1427348 грн. 00 коп.

В іншому відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 14 273,48 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку відповідача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо безпідставності набуття ним грошових коштів, оскільки з виписки по рахунку НОМЕР_1 АТ «УкрСиббанк» за період з березня 2014 року по 01 жовтня 2015 року чітко слідує, що кошти ОСОБА_1 видавалися як позика, тобто правовідносини між сторонами виникли щодо договору позики та регулюються Параграфом 1 Глави 71 ЦК України, а не ст. 1212 ЦК України, як помилково вважає суд першої інстанції. Відповідач вважає, що банківська виписка по рахунку засвідчує передачу коштів, а також є документом, що підтверджує наявність правовідносин позики між сторонами.

Також, відповідач посилається на те, що суд розглянув справу упереджено, однобічно та не задовольнив його клопотання про витребування доказів, не взявши до уваги того, що надана позивачем виписка по рахунку стосується лише видатків ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» та взагалі не містить інформації про зарахування коштів на рахунок товариства, у зв'язку з чим він ставив перед судом питання про витребування повної виписки по рахунку для підтвердження факту повернення коштів.

Крім іншого, відповідач посилається й на численні порушення судом норм процесуального права, які виявилися у тривалому розгляді справи, порушенні строків, встановлених ЦПК України, для вирішення заяв та клопотань по справі, а також постановлення ухвали про відмову у витребуванні доказів за результатами розгляду клопотання відповідача ОСОБА_1 про забезпечення доказів.

06 лютого 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про витребування доказів та просив суд витребувати у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (ідентифікаційний код юридичної особи 09807750, адреса:04070, м.Київ, вул. Андріївська, 2/12) інформацію та належним чином засвідчені копії документів щодо операцій по надходженню та зняттю коштів (руху коштів), зокрема, виписку з рахунку НОМЕР_1 Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», МФО 351005, щодо руху коштів (надходження та зняття (переведення) грошових коштів) за період з 28.02.2012 року по 20.09.2015 року включно.

Клопотання про витребування доказів обґрунтовано тим, що ці відомості становлять банківську таємницю та можуть бути надані лише на підставі рішення суду (ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність»), у зв'язку з чим відповідач не може самостійно отримати ці документи, які, на його переконання, необхідні для доведення факту повернення ним грошових коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Також, позивачем ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» надано суду виписку з рахунку НОМЕР_1 Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», МФО 351005, щодо руху коштів (надходження та зняття (переведення) грошових коштів) за період з 28.02.2012 року по 20.09.2015 року включно, тобто фактично надано докази про витребування яких клопотав перед судом відповідач ОСОБА_1

При цьому, позивачем ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» надано до суду апеляційної інстанції нові докази на підтвердження отримання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 149 999,00 грн., в стягненні яких судом першої інстанції було відмовлено, та зазначено про те, що чек надається до суду апеляційної інстанції для врахування при перегляді рішення суду першої інстанції у даній справі та задоволення позову в цій частині.

Згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції, у зв'язку з чим колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 149 999,00 грн., адже рішення суду в цій частині в установленому законом порядку не оскаржено.

Відповідач ОСОБА_1, будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив та клопотань про відкладення розгляду справи не надавав, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» - Бершадського С.М., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2017 року визнано ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бершадського С.М. (т. 1 а.с.47-53).

Відповідач ОСОБА_1 перебував на посаді керівника ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» з березня 2014 року по 01 жовтня 2015 року та, зловживаючи своїм службовим становищем, безпідставно вивів з обігу підприємства грошові кошти на загальну суму 1 427 348 грн. 00 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод», суд першої інстанції виходив з того, що, під час здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод», арбітражним керуючим Бершадським С.М. було встановлено, що в період з березня 2014 року по 01 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_1, зловживаючи своїм службовим становищем, безпідставно вивів з обігу підприємства грошові кошти на загальну суму 1 427 348 грн. 00 коп., їх не повернув та не надав суду належних і допустимих доказів повернення вищезазначених сум або правомірності надання такої позики.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15.

Колегія суддів не знайшла правових підстав для відступлення від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував на посаді керівника ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» з березня 2014 року по 01 жовтня 2015 року.

29 квітня 2014 року ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» грошові кошти у розмірі 144 999 грн. 00 коп. (грошовий чек № ЛЗ 5209256), з яких 100 000 грн. 00 коп. - це повернення позики засновнику, 44 999,00 грн. на господарські потреби (т. 2 а.с.10); 14 травня 2014 року - 2 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛЗ 5209257), ціль витрат - позика керівника (т. 2 а.с. 11); 03 червня 2014 року - 4 950 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛЗ 5209259), ціль витрат - повернення займу керівнику (т. 2 а.с. 12); 05 червня 2014 року - 20 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛЗ 5209262), ціль витрат - позика засновнику (т. 2 а.с. 14); 11 червня 2014 року - 41 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛЗ 5209263), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 15); 23 червня 2014 року - 23 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛЗ 5209268), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 19); 25 червня 2014 року - 15 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛЗ 5209270), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 19); 10 липня 2014 року - 4 800 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛЗ 5209273), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 29); 11 липня 2014 року - 6 500 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 3633655), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 30); 21 липня 2014 року - 2 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 3633658), ціль витрат - позика засновнику (т. 2 а.с. 33); 29 липня 2014 року - 13 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 3633660), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 35); 13 серпня 2014 року - 60 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 3633665), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 40); 14 серпня 2014 року - 23 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 3633666), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 41); 15 серпня 2014 року - 5 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 3633668), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 42); 18 серпня 2014 року - 2 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 3633669), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 43); 19 серпня 2014 року - 5 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 3633670), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 44); 20 серпня 2014 - 2 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 3633671), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 45); 21 серпня 2014 року - 98 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 3633674), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 47); 26 серпня 2014 року - 8 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 3633675), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 48); 09 вересня 2014 року - 69 600 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 2745103), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 50); 17 вересня 2014 року - 149 999 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 2745105), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 52); 19 вересня 2014 року - 149 999 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 2745107), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 53); 22 вересня 2014 року - 130 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 2745108), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 54); 29 вересня 2014 року - 108 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 2745109), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 55); 30 вересня 2014 року - 15 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 2745111), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 56); 01 жовтня 2014 року - 33 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 2745113), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 57); 02 жовтня 2014 року - 80 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 2745114), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 58); 08 жовтня 2014 року - 26 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 2745116), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 60); 13 жовтня 2014 року - 100 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 2745119), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 63); 22 жовтня 2014 року - 121 000 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 2745122), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 66); 04 листопада 2014 року - 9 500 грн. 00 коп. (грошовий чек ЛИ 2745125), ціль витрат - позика керівнику (т. 2 а.с. 69), тобто грошові кошти ОСОБА_1 було видано як позику.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1048 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, позика надається обов'язково на підставі договору, який вважається укладеним із моменту передання коштів (ст. 1046 ЦКУ). Таке передання коштів потрібно зафіксувати документально. Підтвердним документом може бути видатковий касовий ордер або виписка з банківського рахунку чи відповідна боргова розписка.

Стаття 13 ЦПК встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як встановлено судом, грошові кошти ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» передавалися ОСОБА_1 як позика керівнику, про що зазначено в грошових чеках, на підставі яких АТ «УкрСиббанк» було здійснено виплат коштів (т. 2 а.с. 6-69), та у виписці з рахунку НОМЕР_1 Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», МФО 351005, щодо руху коштів (надходження та зняття (переведення) грошових коштів) за період з 28.02.2012 року по 20.09.2015 року включно.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що за умови надання коштів як позики, тобто на правовій підставі не забороненій законом, чинність якої в установленому законом порядку не оскаржується, висновок суду першої інстанції про набуття ОСОБА_1 грошових коштів без достатньої правової підстави є передчасним, у зв'язку з чим правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України відсутні.

Доводи ж позивача ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» про те, що статтею 1047 ЦК України визначено, що в разі коли позикодавцем є підприємство - юридична особа, договір позики обов'язково укладається в письмовій формі незалежно від суми і такого договору відповідачем ОСОБА_1 суду не надано, колегією суддів відхиляються, оскільки, зазначені обставини можуть бути враховані при вирішення спору щодо встановлення дійсності договору позики, однак жодним чином не підтверджують факт безпідставності набуття грошових кошів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, колегія суддів стягує з ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» на користь відповідача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 53 375,57 грн. (т. 2 а.с. 178), тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі понесені на сплату судового збору у розмірі 53 375 (п'ятдесят три тисячі триста сімдесят п'ять) гривень 57 (п'ятдесят сім) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: