Справа № 461/9408/18 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/1067/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Новосядло Вікторії Романівни на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Юрківа О.Р., у справі за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и л а:

Заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

В порядку забезпечення позову позивач просив заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим третім особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження (відчуження, продажу, іншим чином набуття у власність) предмета іпотеки, тобто квартири за адресою: АДРЕСА_1 », покликаючись на те, що 12.12.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний говір № 251/МБ/-ЦВ згідно з умовами якого банком надано позичальнику кредит в сумі 257 000, 00 доларів США, із зазначенням граничного терміну повернення кредиту 05.12.2014 року і сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 14, 4 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним говором, укладено договір іпотеки відповідно до якого, в іпотеку ОСОБА_2 передав нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 . 21.11.2018 року від приватного нотаріуса Барбуляка Х.М. одержано іпотечне повідомлення про порушення основного зобов`язання та вимога про усунення порушення, з повідомленням про намір звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, яке адресоване ОСОБА_2 . В цьому повідомленні зазначено, що на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 08.08.2018 року права вимоги за зобов`язаннями, що виникли на підставі кредитного договору, що забезпечують належне виконання позичальником умов кредитного договору, перейшли від ПАТ КБ „Надра" до ОСОБА_1 . Заявник має намір звертатися до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08.08.2018 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо розпорядження, реєстрації чи перереєстрації права власності предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2018 року оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Новосядло Вікторія Романівна. Вважає, що при постановленні даної ухвали, судом не враховано вимоги ЦПК України та роз`яснення Пленуму Верховного суду України з даного приводу. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду не містить жодних вказівок, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може «утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

Судом, на думку апелянта, не взято до уваги його інтереси, оскільки він на той час був власником спірної квартири, щодо якої застосовано заборону на вчинення будь-яких дій. Зазначає, що суд не звернув уваги на додані документи до заяви про забезпечення позову, зокрема іпотечне повідомлення про намір звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Заявника було попереджено «…що у разі невиконання Вами іпотечного повідомлення/вимоги у 30-денний термін з моменту його отримання, Новий Іпотекодержатель, на підставі п..п.5.1-5.4 Договору іпотеки та відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», зверне стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з третьою особою, за ціною, встановленою на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, або у інший спосіб дозволений законодавством України».

Відтак, оскаржувана ухвала порушує матеріальні норми права, зокрема Закон України «Про іпотеку» та очевидно і безпосередньо впливає на майновий інтерес іпотекодержателя такого майна - ОСОБА_1 , який, у такому випадку, позбавляється можливості реалізувати набуте за договором про відступлення прав за іпотечним договором від 08.08.2018 року пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, у встановленому законом порядку.

Просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12.12.2018 року про забезпечення позову скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу заявник не подав.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, також і шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження вказаної квартири, забезпеченої іпотекою, суд дійшов висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти дії направлені на відчуження відповідної квартири.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З роз`яснення даного Пленумом Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимоги, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним («Шмалько проти України», № 60750/00, пункт 43/, рішення від 20 липня 2004 року; «Ромашов проти України», № 67534/01, пункт 42, рішення від 27 липня 2004 року).

З матеріалів справи вбачається, що позивач має намір пред`явити позов і предметом спору є договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 12.12.2007 року, укладеним між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» щодо належної йому квартири АДРЕСА_2 , яка перебувала в іпотеці банку для гарантування повернення кредитних коштів наданих цим банком на користь позивача у відповідності до договору від 12.12.2007 року № 602/25-306 про надання кредиту.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії направлені на відчуження переданої в іпотеку квартири може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення про задоволення позову, оскільки така заборона стосується майна, яке є предметом оспорюваного правочину.

Вжиті заходи забезпечення позову, у даному випадку спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав інших осіб, яких заявник має намір залучити як сторони у даній справі, зокрема і ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 як іпотекодержателя нерухомого майна, щодо вчинення дій з можливого звернення стягнення на це майно шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, який оспорюється.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції прийняв обґрунтовані доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, врахував принцип співмірності виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів констатує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції в повній мірі здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо вжиття відповідного заходу забезпечення позову, врахував вимоги розумності, обґрунтованості щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, така підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Повний текст даної постанови складений 18 червня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367 - 369, 372, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Новосядло Вікторії Романівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 червня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.