Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 757/21795/14-ц

провадження № 61-36269св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю.В.,

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкти оскарження: державні виконавці відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві,

заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі судді Панченка М. М. від 14 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника

ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргами на дії державних виконавців відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві щодо виконання судових рішень у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4,

ОСОБА_7 до ПАТ «Київенерго» про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва у складі судді

ОСОБА_8 від 18 листопада 2014 року вищезазначені скарги об'єднані в одне провадження.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва у складі судді Остапчук Т. В. від 19 травня 2017 року скарги ОСОБА_4, об'єднані в одне провадження, задоволено частково.

Визнано незаконною та скасовано постанову відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 26 червня 2014 року про закінчення виконавчого провадження та зобов'язано державного виконавця відновити виконавче провадження. У задоволенні іншої частини скарг відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу.

Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва у складі судді Панченка М. М.

від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 було залишено без руху і надано п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліку, а саме: сплати судового збору у розмірі 320 грн. При цьому в ухвалі роз'яснено, що у випадку неусунення недоліків у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

На виконання вказаної ухвали суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надіслали заяву, в якій посилалися на те, що вони звільнені від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення у цій справі на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, посилалися на те, що ОСОБА_5 є інвалідом другої групи, а тому вона звільнена від сплати такого судового збору в силу статті п'ятої Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4,

ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року визнано неподаною і повернуто.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що першорядним нормативно-правовим актом законодавства, який регулює порядок справляння судового збору є Закон України «Про судовий збір», до

статті 5 якого внесено зміни пізніше, ніж до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі змінами до статті 5 Закону України «Про судовий збір» з 01 вересня 2015 року споживачі за позовами, що пов'язані із захистом їх прав, не відносяться до суб'єктів, що мають пільги зі сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 14 червня 2017 року, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що вона є особою з інвалідністю другої групи, а тому у силу пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Крім того, вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про необхідність сплати судового збору у цій справі суперечить положенням статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2019 року вказану вище справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її, апеляційний суд послався на те, що Закон Україні «Про судовий збір» є спеціальним законом, який регулює питання сплати судового збору, тому Закон України «Про захист прав споживачів», стаття 22 якого передбачає звільнення споживачів від сплати судового збору, до цих правовідносин не застосовується.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

У постановах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі

№ 6-185цс17 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-916цс17 висловлена правова позиція про те, що споживач звільняється від сплати судового збору лише при поданні позовної заяви і має сплатити судовий збір за подання до суду, зокрема апеляційної скарги.

Відступаючи від цієї практики Верховного Суду України, 21 березня

2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 761/24881/16-ц зробила висновок про те, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 «Про захист прав споживачів», статті 1 ЦПК України у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, статті 2 ЦПК України у редакції на час розгляду справи Верховним Судом).

Апеляційний суд наведеного не врахував, з огляду на те, що споживач звільняється від сплати судового збору на усіх стадіях цивільного процесу, безпідставно поклав на ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_4, ОСОБА_7 обов'язок зі сплати судового збору у справі, пов'язаній із захистом їх прав як споживачів, та передчасно визнав апеляційну скаргу неподаною і повернув її.

Крім того, ОСОБА_5 є особою з інвалідністю ІІ групи, що також звільняє її від сплати судового збору в силу положення пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», про що вона також вказувала у своїй заяві про усунення недоліків апеляційної скарги

(а. с. 136 т. 5).

Проте суд апеляційної інстанції, визнаючи її скаргу неподаною, не вказав, чому він відхиляє такі доводи ОСОБА_5, не надав їм будь-якої правової оцінки, а лише зазначив про відсутність підстав для застосування положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», чим порушив вимоги процесуального законодавства щодо законності і обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, ухвала про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги постановлена судом апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, що є в силу вимог статті 411 ЦПК України підставою для її скасування.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи ОСОБА_5 через свого представника - ОСОБА_6 26 червня 2017 року повторно звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу, зокрема, ОСОБА_5 задоволено, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року скасовано, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 217-219 т. 5).

Таким чином, оскільки після надходження цивільної справи до Верховного Суду з'ясувалося, що суд апеляційної інстанції розглянув раніше повернуту ним апеляційну скаргу, то підстав для направлення справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про продовження розгляду немає.

Вказане узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року скасувати.

Справу № 757/21795/14-ц повернути до суду першої інстанції

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк