Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2019 Справа №607/3400/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого-судді Братасюка В.М.,

- за участю секретаря с/з ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 91 241, 35 доларів США, що еквівалентно 2 505 487, 47 гривень за курсом НБУ станом на 07.02.2018 року.

Позовні вимоги мотивує тією обставиною, що 23 червня 2011 року між сторонами справи було укладено договір, за умовами якого відповідач отримав від позивача 1 200 000 гривень, що еквівалентно 150 000 доларів США з метою проведення ОСОБА_4 зміни цільового призначення земельних ділянок, розташованих на території Шляхтинецької сільської ради та належних відповідачу на підставі державних актів на право власності серії ЯЛ №062809 та серії ЯЛ №062808.

Цим же договором було передбачено передачу відповідачем у власність позивача частини зазначених земельних ділянок за кошти, одержані за договором, в строк до 31.12.2011 року.

Зобовязання відповідач не виконав, що зумовило звернення ОСОБА_2С за судовим захистом, й рішенням суду від 2015 року, переглянутим апеляційним судом, позов задоволено частково стягнено з відповідача на користь позивача 1200 000 гривень та 114 114, 91 гривень трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення.

Станом на дату набрання означеного рішення законної сили (16.09.2015 року) курс гривні до долара США станови 2199 гривень за 100 доларів США.

Сума 1 314 114, 91 гривень, стягнена з відповідача на користь позивача рішенням суду від 18.04.2015 року, за курсом НБУ становить 59 759, 65 доларів США.

Таким чином позивач вважає, що завдані відповідачем збитки, йому компенсовано не у повному обсязі, оскілки відповідачу передавався еквівалент 150 000 доларів США.

Різницю в сумі 91 241, 35 доларів ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 в даному провадженні.

Ухвалою суду від 12.06.2018 року, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про тлумачення правочину залишено без розгляду.

Усно оголошеною ухвалою від 22.08.2018 року, відмовлено ОСОБА_4 у зупиненні провадження до набрання законної сили рішення у справі №607/11325/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про тлумачення правочину та визнання правочину недійсним.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять задовольнити.

Відповідач та його представник вимогу позивача заперечили направили мотивований відзив, змістом якого просять відмовити у позові за безпідставністю.

Всесторонньо, повно та обєктивно дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини.

23 червня 2011 року між позивачем ОСОБА_2, та відповідачем ОСОБА_4 був укладений Договір, відповідно до якого, відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч) грн. що еквівалентно 150 000, 00 (сто п'ятдесят тисяч) доларів США за проведення процедури зміни цільового призначення земельних ділянок, які знаходяться на території Шляхтинської сільської ради Тернопільського району та належать Відповідачу на підставі Державних актів права власності на земельну ділянку Серії ЯЛ №062809 та Серії ЯЛ №062808.

Окрім цього, Договором було передбачено передачу відповідачем у власність позивача частини вказаних земельних за кошти одержані за Договором в строк до 31 грудня 2011 року.

Факт укладення вказаного Договору підтверджується Розпискою відповідача від 23 червня 2011 року про одержання від позивача грошових коштів, яка складена у присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Позивач зазначає, що зобов'язання взяті на себе відповідачем не виконані, а саме ОСОБА_4 не вчинено певних дій - в рахунок одержаних коштів виконання процедури зміни цільового призначення земельної ділянки та в передачі права власності на частину земельну ділянку мені ОСОБА_2

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.04.2015 року у справі № 607/710/15-ц, (провадження в апеляційній інстанції №22-ц/789/1098/15), позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів було задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 1 200 000 грн. та 114 114, 91грн. три проценти річних від простроченої суми за період прострочення з 01.01.2012 року по 03.03.2015 року. 16.09.2015 року зазначене судове рішення набрало законної сили.

Станом на момент набрання рішенням законної сили, 16.09.2015 року, курс гривні до долара США у відповідності до повідомлення НБУ від 16.09.2015 року, становив 2199 грн. за 100 доларів США.

Сума 1 314 114, 91 грн., котра стягнена з відповідача рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.04.2015 року згідно курсу НБУ становить 59 759, 65 доларів США (1 314 114, 91 грн./21,99 грн.)

Таким чином, вищезазначеним рішенням суду, на думку позивача, стягнено з відповідача збитки завдані невиконанням зобов'язання.

На підставі розписки від 23.06.2011 року, між сторонами справи виникли договірні відносини, а в подальшому зобов'язання відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч) грн., що еквівалентно 150 000, 00 (сто п'ятдесят тисяч) доларів США за проведення процедури зміни цільового призначення земельних ділянок, які знаходяться на території Шляхтинської сільської ради та належать відповідачу, що стверджується Державними актами про право власності на земельну ділянку Серії ЯЛ №062809 та Серії ЯЛ №062808.

Таким чином позивач вважає, що у вказаному зобов'язанні визначено еквівалент в іноземній валюті, а тому, зазначаючи еквівалент ціни зобов'язання в іноземній валюті, ОСОБА_2 мав законні сподівання щодо задоволення своїх вимог у разі невиконання зобов'язання відповідачем відповідно до курсу гривні до долара США.

Станом на момент подачі цього позову офіційний курс гривні до долара США у відповідності до Повідомлення НБУ від 07.02.2018 року, складає 2746 грн. за 100 доларів США.

А тому, на думку позивача, сума, котра підлягала б до стягнення з урахуванням положень ст. 533 ЦК України, та у відповідності до курсу гривні до долара США, складає 91 241, 35 доларів США (150 000, 00 доларів США - 59 759, 65 доларів США).

Разом з тим Суд відзначає, що враховуючи загальнообов'язковість та остаточність судового рішення, необхідно чітко визначити чи вважається проведеним належним чином виконання зобов'язання у випадку, коли боржник сплатив кредитору заборгованість за договором, зобов'язання за яким виражені з еквівалентом в іноземній валюті.

ОСОБА_8 палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі №750/8676/15-ц, дійшла наступного правового висновку.

«…Отже ОСОБА_8 вважає за необхідне визначитися з поняттям «курсова різниця» та зі сферою його застосування.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року N 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов'язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між:

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків;

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

У даному випадку позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2014 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 серпня 2008 року № 0023/08/271 Nv, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 523 079 грн 91 коп. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2014 року позов задоволено у повному обсязі. Рішення набрало чинності і виконано відповідачем у повному обсязі 20 березня 2015 року.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов'язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.»

Окрім зазначеного Суд відзначає, що у цій справі взагалі не можна стверджувати, що кошти передавалися позивачем відповідачу за розпискою від 23.06.2011 року в іноземній валюті, адже як встановлено в судовому засіданні позивач попередньо, не повідомивши відповідача про джерела отримання коштів, котрі будуть передані, здійснив обмін у сторонніх осіб наявних у нього коштів в доларах США, а уже пізніше передав відповідачу кошти саме в валюті України 1 200 000 гривень . (окремо факт передачі саме валюти України встановлено рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/710/15-ц від 18.06.2015 року)

Існування належних, допустимих та достатніх доказів існування домовленостей сторін про зобовязання відповідача повернути позивачу кошти в розмірі саме 150 000 доларів, Судом не встановлено.

Більш того, між сторонами мав місце неодноразовий судовий спір про стягнення інфляційних втрат, в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, ініційований ОСОБА_2, за несвоєчасне повернення отриманих коштів в розмірі 1 200 000 гривень, й з цього приводу постановлено ряд судових рішень апеляційного суду Тернопільської області у справі №607/1061/16-ц від 26.09.2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 953 736, 81 гривень інфляційних втрат, та Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.07.2017 року у справі №60714486/16-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 229 816, 10 гривень інфляційних втрат.

Індексації, внаслідок знецінення, підлягає виключно грошова одиниця України гривень,іноземна валюта індексації не підлягає.

Зверненням до суду з вимогою про стягнення інфляційних втрат, позивач підтвердив, що грошовою одиницею укладеного ним договору, оформленого розпискою від 23.06.2011 року, є саме гривня України, а не долар США.

З огляду на наведене, керуючись ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст. 15, 16, 22,625, 1166 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення 91 241, 35 доларів США, що еквівалентно 2 505 487, 47 гривень відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач ОСОБА_2 АДРЕСА_1, 46000

Відповідач Свистун Орест Павлович вул. галицька, 35 кв. 10 м. Тернопіль , 46000.

Головуючий суддяОСОБА_9