ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 січня 2019 року

м.Харків

справа № 619/2480/16-ц

провадження № 22-ц/818/69/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Кучер Ю.Ю.

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

треті особи - Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області, Відділ державної реєстрації Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області,

апелянт - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області, Відділ державної реєстрації Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2016 року, постановлене під головуванням судді Калмикової Л.К., в залі суду в місті Дергачі Харківської області, -

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 червня 2015 року.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, треті особи - Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області, Відділ державної реєстрації Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності.

12 вересня 2016 року представник ОСОБА_1 подав заяву про визнання зустрічного позову ОСОБА_2. Вказав, що обставини, викладені в його позовні заяві, не відповідають дійсності.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено. Застосовано наслідки удаваного правочину до договору купівлі-продажу від 17.06.2015 року житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Скасовано державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок від 17.06.2015 року, що здійснена на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Трубніковим С.О. Скасовано державну реєстрацію права власності та свідоцтво про право власності на житловий будинок, виданого Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області. Визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_2, відповідно до договору про сумісну діяльність від 20 вересня 2010 року.

Додатковим рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08 червня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 756 грн.

На рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2016 року ОСОБА_3, як особа, яка не брала участі у справі під час її розгляду судом першої інстанції, проте суд вирішив питання про її права та обов'язки, - подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для розгляду за встановленою підсудністю.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що з 09 серпня 1996 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1. З 2015 року між ними почали виникати майнові суперечки з приводу користування спільним майном подружжя. Вказує, що в 2016 році вона дізналася про факт продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який є спільною сумісною власністю подружжя. Вважає, що підстав для застосування наслідків удаваного правочину не вбачається. За ОСОБА_2 не може бути визнано право власності на спірний житловий будинок на підставі договору про спільну діяльність від 20.09.2010 року, оскільки для всіх правочинів, предметом яких є нерухоме майно, законом встановлена обов'язкова нотаріальна форма здійснення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 надані клопотання про закриття апеляційного провадження у справі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не вирішувалось питання про права та обов'язки апелянта ОСОБА_3

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Виходячи зі змісту положень даної статті, особи, які не брали участі у розгляді справи, але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обв'язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу від 17.06.2015 року є удаваним, а правочин, згідно якого право власності на будинок має перейти до ОСОБА_2, - є договір про сумісну діяльність від 20.09.2010 року. Відносини сторін повинні бути врегульовані на підставі договору про сумісну діяльність від 20.09.2010 року. При цьому суд зазначив, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 визнав зустрічні позовні вимоги.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 20 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про сумісну діяльність за умовами якого сторони домовились спільно діяти для досягнення мети будівництва двоповерхового житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що має знаходитись за адресою: АДРЕСА_2, орієнтовною площею 330 кв.м. (далі - об'єкт) (а.с.39).

25 вересня 2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2, тип об'єкта: житловий будинок загальною площею 226,80 кв.м., зареєстровано на ім'я ОСОБА_1 (а.с.42).

17 червня 2015 року за договором купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, остання придбала у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1500 га (а.с.3-7). Пунктом 1.1. договору визначено, що продаж будинку здійснюється за згодою дружини продавця ОСОБА_1 - ОСОБА_3

З наданих апелянтом документів убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 09.08.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу 25.09.2012 року ними було набуто нерухоме майно, а саме: спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2.

Право власності на вказане майно було зареєстровано за ОСОБА_1, видане відповідне свідоцтво.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.

Отримавши згоду другого з подружжя на укладення договору купівлі-продажу від 17.06.2015 року, ОСОБА_1 визнав, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Суд, вирішуючи питання про визнання зазначеного договору купівлі-продажу удаваним, не звернув уваги на те, що нерухоме майно, яке є предметом оспорюваного договору, є спільною сумісною власністю подружжя, і застосував наслідки удаваного правочину, порушуючи майнові права ОСОБА_3 Таким чином суд вирішив питання про права другого з подружжя - апелянта ОСОБА_3, не залучивши її до участі у справі.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За таких обставин рішення суду в частині задоволення зустрічного позову підлягає скасуванню, а доводи клопотань представників сторін про те, що рішення суду не стосується прав та обов'язків апелянта, - спростовується вищенаведеними обставинами.

Як на підставу зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що договір купівлі-продажу від 17.06.2015 року є удаваним правочином, оскільки сторони його уклали з метою спрощення процедури введення будинку в експлуатацію та оформлення права власності на нього. Вважала, що підлягають застосуванню наслідки укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 удаваного правочину від 17.06.2015 року. Державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок як на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.2015 року, так і на підставі свідоцтва про право власності слід скасувати. За нею слід визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору про сумісну діяльність від 20.09.2010 року.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають, змінюються і припиняються із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, зміст яких не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; за умови їх вчинення у формі, встановленій законом; особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; за їх вільного волевиявлення, відповідно до їх внутрішньої волі і спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (статті 203-204, 215, 626 ЦК України).

Зокрема цивільні права та обов'язки виникають із договорів та інших правочинів , зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначено вище, спірний житловий будинок був набутий подружжям, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в період зареєстрованого шлюбу, є спільним майном подружжя. Зі змісту оспорюваного правочину вбачається, що він був укладений за згодою дружини власника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

За таких обставин незалучення зазначеної особи до участі у даній справі з огляду на наявність спору про поділ майна подружжя після розірвання шлюбу, в тому числі і щодо спору про стягнення компенсації вартості ? частини спірного будинку, призвело до неповного з'ясування обставин справи та передчасного висновку суду про застосування до договору купівлі-продажу наслідків удаваного правочину.

З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити у повному обсязі.

Посилання апелянта на недійсність договору купівлі-продажу від 17.06.2015 року, - не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки вказані вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині відмови у задоволенні первісного позову висновків суду не спростовують.

Доводи щодо недотримання правил підсудності не грунтуються на законі.

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 134 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2016 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 4 134 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 14.01.2019 року.