ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 січня 2019 року

м. Харків

справа № 635/497/17

провадження № 22ц/818/251/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової І.Ю.,

імена (найменування сторін):

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Литвиненко Олени Леонідівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 липня 2018 року в складі судді Назаренка О.В.,

у с т а н о в и в:

В вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника ОСОБА_4 звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 25 лютого 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено Договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 3 600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 належним чином не виконала умови договору та порушила взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 31 липня 2017 року у неї утворилась заборгованість в сумі 33 738 грн. 95 коп., яка складається з: 2 899 грн. 27 коп. - заборгованості за кредитом; 28 756 грн. 87 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; а також штрафів - 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 1 582 грн. 81 коп. (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 1 600 грн. 00 коп. судового збору.

31 травня ОСОБА_5 - представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що позов не є доведеним, оскільки документ під назвою «Дополнительная информация» (обязательна к заполнению для получения кредита/кредитной карты)» від 25 лютого 2011 року не містить жодної інформації, ні одна з його граф не є заповненою, окрім прізвища відповідача та дати її народження; розрахунок заборгованості здійснено позивачем в односторонньому порядку; докази на підтвердження отримання відповідачем грошей готівкою або іншими чином використання коштів банку, а також встановленого ліміту на платіжну картку не надано. Зазначає, що ОСОБА_2 не підписувала «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», отже ці документи не є складовою частиною договору (правові позиції, що міститься в постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14 та від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15). Крім того вказує, що загальна і спеціальна позовна давність до вимог позивача спливла, що є підставою для відмови в позові (правова позиція, що містяться в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 липня 2018 року в задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов не є доведеним, оскільки підпис ОСОБА_2 в Анкеті-заяві про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифи банку» відсутній, а доказів на підтвердження строку дії картки (у зв'язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню правова позиція, що міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14) суду не надано.

07 серпня 2018 року Литвиненко Олена Леонідівна - представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що строк дії картки встановлено до травня 2015 року, позов пред'явлено в вересні 2017 року, тобто в межах строку позовної давності (правові позиції, що містяться в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014року у справі № 6-14цс14, від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс15). Укладаючи договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних його умов та власноручно його підписали, отже взяли на себе зобов'язання виконувати договір належним чином.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 серпня 2018 року в складі судді Коваленко І.П. відкрито провадження у справі.

31 серпня 2018 року ОСОБА_5 - представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтвердженими наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2018 року в складі колегії суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І., Сащенка І.С. справа призначена до розгляду.

12 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України).

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 25 лютого 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено Договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 3 600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки.

Зазначений вище кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та Правил користування карткою та тарифами банку.

Установлено, що ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість зі сплати кредиту та процентів за користування кредитом. Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31 липня 2017 року становить суму в розмірі 33 738 грн. 95 коп., яка складається з: 2 899 грн. 27 коп. - заборгованості за кредитом; 28 756 грн. 87 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; а також штрафів - 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 1 582 грн. 81 коп. (процентна складова).

Строк дії картки встановлено до травня 2015 року. Позов пред'явлено 17 квітня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

ОСОБА_2 надала згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також тарифами АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить її підпис в Додатковій інформації (обов'язковій для заповнення для отримання кредиту/кредитної картки).

Доводи ОСОБА_5 - представника відповідача про те, що Умови та правила надання банківських послуг відповідач не підписувала, спростовуються матеріалами справи з огляду на таке.

Останній платіж на погашення заборгованості відповідачем здійснено 30 серпня 2014 року в сумі 16 грн. 22 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 4-5, 95-101). Цим же розрахунком підтверджується, що ОСОБА_2 частково здійснювала погашення кредиту. Отже, фактично відповідач підтвердила своїми діями укладення кредитного договору.

За правилами частин 1, 5, 6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статей 1049, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України установлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів судова колегія керується таким.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн. 00 коп. (в еквіваленті 500 грн. 00 коп. за кредитною карткою, відкритою у валюті USD) + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Штраф ураховується на окремому рахунку та підлягає сплаті у першу чергу.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З огляду на викладене, правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафів в розмірі 1 582 грн. 81 коп. (процентної складової) та 500 грн. 00 коп. (фіксованої частини) відсутні.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в загальному розмірі 31 656 грн. 13 коп. із розрахунку: 2 899 грн. 27 коп. (заборгованість за тілом кредиту) + 28 756 грн. 86 коп. (заборгованість за процентами за користування кредитом).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви - в розмірі 1 600 грн. 00 коп.; за подачу апеляційної скарги - в розмірі 2 400 грн. 00 коп. (а. с. 1, 130).

З урахуванням пропорційності до розміру задоволених позовних вимог судовий збір в загальному розмірі 3 773 грн. 58 коп. (33 738 грн. 95 коп. (заявлені позовні вимоги) : 31 656 грн. 13 коп. (задоволені позовні вимоги) = 1,06; 1 600 грн. 00 коп. + 2 400 грн. 00 коп. : 1,06) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 липня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Договором кредиту б/н від 25 лютого 2011 року в загальному розмірі 31 656 грн. 13 коп. (тридцять одна тисяча шістсот п'ятдесят шість грн. 13 коп.) та 3 773 грн. 58 коп. (три тисячі сімсот сімдесят три грн. 58 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 08 січня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова