Справа №443/793/18
Провадження №2/443/348/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Коліщук З.М.,

з участю секретаря судового засідання Шальвіри І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 обєднаної територіальної громади про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документа та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт належності ОСОБА_3, яка померла 23 вересня 2015 року, Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025235 від 28 грудня 2000 року, виданого головою Жидачівської районної Ради народних депутатів на імя «Журавська Катерина Іванівна»; встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його бабусею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила 23 вересня 2015 року та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_3, яка померла 23 вересня 2015 року, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5206 гектара, що розташована на території Девятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025235 від 28 грудня 2000 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що 23 вересня 2015 року померла бабуся позивача ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5206 гектара, що розташована на території Девятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025235 від 28 грудня 2000 року. На випадок своєї смерті померла склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла позивачу. Відтак, він як єдиний спадкоємець за заповітом, звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, у звязку з тим, що пропустив піврічний термін передбачений цивільним законодавством для подання заяви, а також наявні розбіжності в свідоцтві про смерть та в правовстановлюючих документах на майно померлої: «Журовська» - «Журавська». Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому останній змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи у його з довірителем відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаної територіальної громади ОСОБА_5 подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника територіальної громади, оскільки вони не заперечують проти задоволення позову.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 23 вересня 2015 року, у віці 84 років, померла ОСОБА_3, про що 24 вересня 2015 року зроблено відповідний актовий запис №18 та виконавчим комітетом Девятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 24 вересня 2015 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №403077 /арк. справи 9/.

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що до складу спадщини ОСОБА_3 ввійшло належне померлій майно, а саме земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5206 гектара, що розташована на території Девятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025235 від 28 грудня 2000 року /арк. справи 13/.

Разом з тим, оглядом копії вищевказаного Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025235 від 28 грудня 2000 року, встановлено невідповідність прізвища спадкодавця із прізвищем особи на яку видано вказаний державний акт. Судом встановлено та з свідоцтва про смерть серії І-СГ №403077 вбачається, що такі документи видані на імя «Журовська Катерина Іванівна».

Разом з тим, в Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025235 від 28 грудня 2000 року зазначено, що такий видано на «Журавська Катерина Іванівна».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Факт помилковості зазначення вказаного в графі «прізвище» запису «Журавська», замість правильного «Журовська», крім вищезазначених документів, підтверджується долученими письмовим доказами, серед яких свідоцтво про народження ЯК №393078 та свідоцтво укладення шлюбу серії І-СГ №499466 /арк. справи 19-20/.

Відтак, досліджені докази вказують на те, що у правовстановлюючих документах, а саме у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025235 від 28 грудня 2000 року, допущена помилка у написанні прізвища власника державного акта, усунення якої є неможливе в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 12 грудня 2014 року, вбачається, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно якого належне їй майно заповіла внукові - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /арк. справи 11-12/.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

З долучених до матеріалів справи копій паспорта серії КВ №002515 вбачається,що позивач по справі ОСОБА_1 і є особою на чию користь складено заповіт /арк. справи 6-7/.

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В поданій до суду позовній заяві представник позивача пояснив, що протягом останніх років і до дня її смерті ОСОБА_1 спільно постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_3, оскільки остання була його бабусею та потребувала стороннього догляду та допомоги.

Вказані обставини підтвердили суду, наданими письмовими поясненнями, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, з яких вбачається, що позивач дійсно постійно проживав(без реєстрації) з своєю бабусею ОСОБА_3 до дня її смерті спільно, вели спільне господарство /арк. справи 16/.

У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

Окрім того, факт проживання позивача зі спадкодавцем додатково стверджується довідкою №67, виданою виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради від 20 лютого 2017 року, згідно якої: на день смерті спадкодавця, разом з нею дійсно проживав без реєстрації онук ОСОБА_1 /арк. справи 10/.

Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивач дійсно постійно проживав з разом з бабусею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила 23 вересня 2015 року.

Відтак позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, як такий, що постійно проживав разом із нею, на час відкриття спадщини.

Разом з тим, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №105/02-31 виданою завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою від 21 лютого 2017 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову земельну ділянку, у звязку з тим, що пропустив піврічний термін передбачений цивільним законодавством для подання заяви, а також наявні розбіжності в свідоцтві про смерть та в правовстановлюючих документах на майно померлої: «Журовська» - «Журавська»/арк. справи 14/.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та те, що позивач оформити право на спадкове майно(земельну ділянку), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1задовольнити повністю.

Установити факт належності ОСОБА_3, яка померла 23 вересня 2015 року, Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025235 від 28 грудня 2000 року, виданого головою Жидачівської районної Ради народних депутатів на імя «Журавська Катерина Іванівна».

Установити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його бабусею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила 23 вересня 2015 року та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_3, яка померла 23 вересня 2015 року, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5206 гектара, що розташована на території Девятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025235 від 28 грудня 2000 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: 79053, м. Львів, вул. Наукова, 12/184, паспорт серії КВ 002515.

Відповідач: ОСОБА_2 обєднана територіальна громада, місцезнаходження: 81750, Львівська область, Жидачівський район, м. Ходорів, вул. Грушевського, 38, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26269449.

Повний текст рішення складено 03 квітня 2019 року.

Суддя З.М. Коліщук