МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ___________
Пр. №2/521/735/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
15 січня 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Романюк О.М.,
розглянувши у судовому засіданні залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в особі Одеської дирекції Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення грошових коштів,

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в особі Одеської дирекції Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі ТДВ «СК «Домінанта») посилаючись на те, що він є власником автомобіля «Тойота Камрі», 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який був застрахований у ТДВ «СК «Домінанта» згідно полісу №АЕ9826084.
Зазначив, що 05 липня 2016 року на нерегульованому перехресті а/д Одеса Чорноморськ с. Сухий Лиман сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота Камрі», 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1, під його керуванням, який був застрахований у ТДВ «СК «Домінанта», та автомобіля «Тойота», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 липня 2016 року він був визнаний винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.
На виконання вищевказаного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження ВП №5626170.
Позивач зазначив, що після виконання рішення суду від 29 березня 2017 року, він звернувся до відповідача із заявою-вимогою про виплату страхового відшкодування згідно полісу №АЕ9826084, однак відповіді не надходило та виплату страхового відшкодування здійснено не було.
Позивач в судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду заяву, згідно якої зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 90).
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 86-89).
У зв'язку з неявкою представника відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги пятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються.
Судом встановлено, що 05 липня 2016 року на нерегульованому перехресті а/д Одеса Чорноморськ с. Сухий Лиман ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Тойота Камрі», державний номер НОМЕР_1, виконуючи лівий поворот в напрямку с. Сухий Лиман не уступив дорогу автомобілю «Тойота», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який рухався по а/д Одеса - Чорноморськ в зустрічному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення.
З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Тойота Камрі», 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_1на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9).
Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 липня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с. 27).
Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тому суд при винесенні рішення не зясовує обставин справи, які підтверджують вину позивача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю «Тойота», державний номер НОМЕР_2.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема, транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За ст. 21 Закону України від 01 липня 2004 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.
В преамбулі вказаного закону зазначається про те, що він регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
З матеріалів справи вбачається, що на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Тойота Камрі», 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СК «Домінанта» згідно полісу АЕ №9826084 (а.с. 11).
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні(страхувальникові) або іншій особі визначеній у договорі грошову суму(страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобовязаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до ТДВ «СК «Домінанта» із заявами-вимогами про виплату страхового відшкодування згідно полісу АЕ №9826084 за ДТП, що мала місце 05 липня 2016 року у м. Одесі, однак відповіді не надходило (а.с. 39-40).
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.
Разом з тим, встановлено, що ТДЗ «СК «Домінанта» не здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2
Встановлено, що власник пошкодженого у ДТП, яка сталася 05 липня 2016 року, автомобілі «Тойота», державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року, позовні вимоги були задоволені частково та з позивача на користь ОСОБА_2 було стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 64278,98 грн., суму витрат на проведення експертизи в розмірі 1400,00 грн. та суму судового збору у розмірі 656,78 грн. (а.с. 28-30,31-33).

Рішенням суду від 29 березня 2017 рокубуло встановлено, що відповідно до звіту експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріальної шкоди № 5741 від 19 липня 2016 року вартість матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_2, як власнику а/м марки «Тоуота Сатгу», державний номер НОМЕР_2 становить - 64278,98 грн., вартість експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріальної шкоди № 5741 від 19 липня 2016 року складає 1400 грн.

З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 10 травня 2018 року ВП №562617 було закінчене виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №509/4546/16, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області 28 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 66335,76 грн. у звязку з виконанням вимог виконавчого документа (а.с. 45).

Таким чином, обов'язок по сплаті страхового відшкодування повністю виконав позивач ОСОБА_1 (а.с. 36).

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України та п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Суд враховує, що із правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові при розгляді справи № 6-2808цс15 від 20 січня 2016, вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Постановою Верховного Суду України у справі №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень.

Своїм правом бути присутнім у судовому засіданні відповідач також розпорядився на власний розсуд.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів у розмірі 65678,98грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у справі складає 704,80 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду та підлягають стягненню з відповідача (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 15, 16, 509, 599, 999,1166, 1168 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 281, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в особі Одеської дирекції Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (03056, м. Київ, пров. Індустріальний, буд. 23, ) на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, грошові кошти в розмірі 65678 (шістдесят пять тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень 98 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (03056, м. Київ, пров. Індустріальний, буд. 23, ) на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 15 січня 2019 року.

Суддя: О.М. Сегеда