П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року місто Київ

справа № 753/3831/15-ц

провадження №22-ц/824/420/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач -ОСОБА_3

позивач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5

відповідач - ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Вербицького Дмитра Віталійовича та представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8,

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 7 червня 2017 року, ухвалене у складі ОСОБА_9,

у справі за позовом за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козоріз Лідія Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас Олена Юріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко ТетянаБорисівна, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання правочинів недійсними та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Т.Б., Головне управління юстиції у м. Києві про визнання правочинів недійсними.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 24 вересня 1999 року відповідно до договору купівлі-продажу позивач ОСОБА_3 придбав 1/5 частину, а позивач ОСОБА_4 - 4/5 частини нерухомого майна, яким є квартира АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_4 був затриманий правоохоронними органами та починаючи з 10 листопада 2007 року по 28 травня 2010 року перебував під вартою в Київському слідчому ізоляторі № 13. Під час перебування під вартою ОСОБА_4 невідомими особами шляхом вчинення шахрайських дій були оформлені довіреності, які він не підписував, на продаж його частки квартири, а також укладений договір купівлі-продажу 4/5 частини зазначеної квартири.

Оскільки злочинці мали намір заволодіти всією квартирою, а не тільки її частиною, а 1/5 вказаної квартири належала іншому позивачу ОСОБА_3, невідомі особи, застосовуючи різні засоби впливу, зокрема, споюючи та погрожуючи ОСОБА_3. та доводячи його таким чином до нерозуміння щодо діянь та наслідків таких вчинків, примушували його підписувати якісь документи, використовуючи його безпорадний стан. Внаслідок таких дій, ОСОБА_3. підписав довіреність на розпорядження своєю часткою квартири. В подальшому на підставі цієї довіреності був укладений договір купівлі-продажу частини квартири.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили суд визнати недійсною довіреність від 5 грудня 2008 року від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко Т.Б. Визнати недійсною довіреність від 9 січня 2009 року від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_5, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. Визнати недійсною довіреність від 14 січня 2009 року від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.ІО.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 4/5 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, від 15 січня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. Визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/5 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, від 15 січня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. Судові витрати покласти на відповідачів.

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру, посилаючись на те, що 15 січня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був оформлений договір купівлі-продажу 4/5 частини квартири АДРЕСА_1. Також, 15 січня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу 1/5 частини вказаної квартири. Вказані договори купівлі-продажу були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. відповідно до вимог діючого чинного законодавства. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій було отримано від осіб всі необхідні відомості та документи. Особу представника продавця та його повноваження встановлено належним чином за паспортом та за довіреностями, дійсність яких перевірено за даними державного реєстру довіреностей, посвідчених нотаріально. Посилаючись на те, що позивачі, звернувшись з позовом до суду, фактично оспорюють його право власності на набуту в установленому порядку квартиру, просив на підставі ст.392 ЦК України визнати за ним право власності на спірну квартиру.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 7 червня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Т.Б., Головне управління юстиції у м. Києві про визнання правочинів недійсними.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представника позивача ОСОБА_4 - адвокат Вербицький Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі.

В апеляційній скарзі послалася на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, невірне встановлення обставин справи, неповне дослідження та оцінку доказів у справі.

Позовні вимоги ОСОБА_4 ґрунтуються на тому, що ним не видавалися довіреності від 5 грудня 2008 року реєстраційний №11091 та від 14 січня 2009 року реєстраційний № 113, рукописний підпис та напис «ОСОБА_4» на цих довіреностях йому не належить. На дату вчинення зазначених довіреностей він утримувався в Київському слідчому ізоляторі.

В матеріалах цивільної справи містяться копії матеріалів кримінального провадження №0000352 Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, яка порушена по факту заволодіння шляхом шахрайства майном гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 В матеріалах кримінального провадження містяться протоколи допиту свідків, а саме сестри ОСОБА_1, матері позивача ОСОБА_13, які в своїх поясненнях зазначили, що особа, фото якої міститься у паспорті ОСОБА_4, який використовувався для вчинення нотаріальних дій з оформлення оскаржуваних правочинів, їм невідома. Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, необґрунтовано відхилив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Крім того, посилається на те, що суд першої інстанції з урахуванням зібраних у справі доказів, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ст. ст. 202, 203, 207, 215 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом.

В апеляційній скарзі послалася на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

При цьому, вважає, що судом першої інстанції не враховано відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, які регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким зокрема визначено, що записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Враховуючи наведену норму, визнання договорів недійсними, на підставі яких ОСОБА_6 отримав право власності на квартиру, тобто оспорювання дійсності договорів купівлі-продажу ОСОБА_6 квартири, є саме оспорюванням його права власності на придбану квартиру.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_6 заперечував і просив у її задоволенні відмовити.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, ОСОБА_14 свою апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_4 заперечували і просили її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.175, 176, 180, 181), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу в їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6, подана представником ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_4, подана адвокатом Вербицьким Д.В., підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 24 вересня 1999 року відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_3 придбав 1/5 частину, а ОСОБА_4 4/5 частини квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_4 був затриманий правоохоронними органами та з 10 листопада 2007 року по 28 травня 2010 року перебував під вартою у Київському слідчому ізоляторі № 13, що підтверджується довідкою про звільнення Серія КИВ № 03912.

За час утримання ОСОБА_4 у Київському СІЗО 31 липня 2009 року було оформлено довіреність від імені останнього для представлення інтересів на ОСОБА_15 з дозволу судді Дарницького районного суду м.Києва. Будь-яких інших довіреностей позивач ОСОБА_4 не видавав, що підтверджується довідкою Київського слідчого ізолятора № 23665 від 21 серпня 2009 року.

5 грудня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко Т.Б. була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5.

На підставі вказаної довіреності ОСОБА_5 18 грудня 2008року був отриманий дублікат договору купівлі-продажу від 24 вересня 1999 року. Вказаний дублікат був виданий державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-3935.

Маючи на руках необхідні для продажу частини квартири документи, невідома особа звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю. за посвідченням довіреності, якою від імені ОСОБА_4 був уповноважений ОСОБА_5 на продаж належній позивачу частини квартири.

14 січня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю. була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_4 на ОСОБА_5, яка зареєстрована в реєстрі за № 113.

В подальшому на підставі вказаної довіреності ОСОБА_5 15 січня 2009 року був укладений договір купівлі-продажу 4/5 частини квартири АДРЕСА_1. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 31, покупцем виступає ОСОБА_6.

Крім того, судом установлено, що 9 січня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_5 В подальшому на підставі вказаної довіреності ОСОБА_5 15 січня 2009 року був укладений договір купівлі-продажу 1/5частини квартири. Покупцем за цим договором є ОСОБА_6

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3, суд першої інстанції визнав причини пропуску позивачем ОСОБА_4 позовної давності для звернення до суду з вимогами про визнання недійсним частини договору купівлі-продажу квартири поважними, але відмовив у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 не доведено факту оспорювання або невизнання відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 його права власності на квартиру, а також факту втрати ОСОБА_6 документа на права власності.

Проте, з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 244 ЦК України встановлено, що представництво, яке ґрунтується а договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно зі ст..245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною ( сторонами) вимог, які встановлені, частинами першою-третьою, п'ято та шостою ст.203 ЦК України.

Згідно з ч.ч 1, 3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані його недійсністю ( ч.1 ст.216 ЦК України).

Установлено, що 5 грудня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко Т.Б. була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_4, якою уповноважено ОСОБА_5 бути представником ОСОБА_4 в Шістнадцятій Київській державній нотаріальній конторі, Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, - з питання замовлення та отримання дублікату договору купівлі-продажу належної ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, посвідчений Дорофеєвою Т.М., державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори 24 вересня 1999 року, та зареєструвати цей дублікат договору в БТІ ( а.с.94 т.1).

14 січня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю. була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_4, якою уповноважено ОСОБА_5 розпоряджатися належним ОСОБА_4 нерухомим майном, яким є частина квартири АДРЕСА_1 в тому числі з правом продати, здавати в найм, обміняти (т.1 а.с.139).

15 січня 2009 року між ОСОБА_5, що діє від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.С. 14 січня 2009 року за реєстровим № 113, та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу 4/5 частин квартири АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 31 (т.1 а.с.128-129).

Також установлено, що у період часу з 10 листопада 2007 року по 28 травня 2010 року ОСОБА_4 відбував покарання в Київському слідчому ізоляторі, звільнений на підставі ухвали Апеляційного суду м.Києва від 27 травня 2010 року на підписку про невиїзд (т.1 а.с.13).

Наведене дає підстави для висновку про те, що на день посвідчення довіреностей - 5 грудня 2008 року та 14 січня 2009 року ОСОБА_4 фізично не міг з'явитися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко Т.Б. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю. для видачі від свого імені довіреності, оскільки перебував в умовах позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4, в тому числі, посилався на те, що довіреності він не підписував. Належність підпису особі на оспорюваному документі можливо встановити лише проведенням експертизи у справі.

Отже, оскільки належність чи неналежність ОСОБА_4 підпису у оспорюваних ним довіреностях є тією обставиною, яка обов'язково мала бути встановлена судом, апеляційний суд ухвалою від 25 жовтня 2017року призначив судову почеркознавчу експертизу.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 8-4/2290 від 11 січня 2018 року, рукописний запис «ОСОБА_4.» та підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Підпис», в довіреності від 5 грудня 2008 року за реєстраційним № 11091, виданої від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою. Рукописний запис «ОСОБА_4.» та підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Підпис», в довіреності від 14 січня 2009 року, реєстраційний № 113, виданої від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою (т.3 а.с.38-43).

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_4 на день посвідчення двох довіреностей знаходився в місцях позбавлення волі і не міг з'явитися до приватних нотаріусів для видачі від свого імені довіреностей, а також те, що підписи у оспорюваних довіреностях виконані не ним, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не мав волевиявлення на видачу довіреностей та не видавав їх, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання довіреностей від 5 грудня 2008 року та 14 січня 2009 року недійсними.

Оскільки належна ОСОБА_4 частина квартири АДРЕСА_1 була відчужена по довіреності від 14 січня 2009 року, яка є недійсною, тому наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу, на підставі якого ця частина квартири була відчужена.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог в частині визнання недійсною довіреності від 9 січня 2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М., від імені ОСОБА_3 та договору купівлі-продажу, укладеного 15 січня 2009 року між ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_3, та ОСОБА_6, щодо продажу 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 на день видачі довіреності - 9 січня 2009 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, стороною позивача, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Призначена апеляційним судом судово-психіатрична експертиза (ухвала суду від 18 квітня 2018 року) не була проведена у зв'язку з відсутністю оплати за проведення експертизи (т.3 а.с.137, 144). Зазначена обставина дає підстави вважати, що ОСОБА_3 ухиляється від участі в проведенні експертизи.

Самі по собі посилання на те, що позивач ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій, оскільки перебував у неадекватному стані, який пов'язаний зі вживанням спиртних напоїв, без доведення цих обставин належними та допустимими доказами, не може бути підставою для скасування рішення та для задоволення позовних вимог.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_3 є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 в тій частині, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, безпідставно не застосував ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою визначено, що записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки враховуючи встановлені обставини, підстави для застосування цієї норми до спірних правовідносин відсутні.

Посилання представників ОСОБА_6 на те, що позивачі звернулися до суду з позовом з пропуском позовної давності також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано визнав причини пропуску ОСОБА_4 позовної давності поважними, з огляду на те, що ОСОБА_4 тривалий час перебував під вартою (в Київському слідчому ізоляторі з 10 листопада 2007 року по 28 травня 2010 року, в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 23 травня 2012 року по 22 липня 2014 року). Крім того, оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з недоведеністю, підстави для застосування позовної давності до цих вимог відсутні.

Інших доводів апеляційна скарга представника ОСОБА_6 не містить.

За таких обставин, рішення Дарницького районного суду м.Києва в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог. В іншій частині рішення як законне і обґрунтоване слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Вербицького Дмитра Віталійовича - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 7 червня 2017 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козоріз Лідія Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас ОленаЮріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Тетяна Борисівна, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання правочинів недійсними та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козоріз Лідія Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас Олена Юріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Тетяна Борисівна, Головне управління юстиції у м. Києві про визнання правочинів недійсними - задовольнити.

Визнати недійсною з моменту вчинення довіреність від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5, посвідчену 5 грудня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко ТетяноюБорисівною та зареєстровану у реєстрі за № 11091.

Визнати недійсною з моменту вчинення довіреність від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5, посвідчену 14 січня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас Оленою Юріївною та зареєстровану у реєстрі за №113.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу 4/5 частини квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 від 15 січня 2009 року, укладений між ОСОБА_5 від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Лідією Миколаївною та зареєстрованого в реєстрі за № 31.

Стягнути зі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати у вигляді судового збору по 530 (п'ятсот тридцять) грн. 78 (сімдесят вісім) коп., з кожного.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 8 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус