Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 243/3238/17

провадження № 61-16304св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Фонд державного майна України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2017 року в складі судді Мінаєва І. М. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області

від 31 травня 2017 року в складі колегії суддів: Корчистої О. І., Дундар І. О., Тимченко О. О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що він працював у відкритому акціонерному товаристві «Содовий завод» (далі - ВАТ «Содовий завод») на посаді електромонтера 5 розряду цеху хлористого кальцію у період з 20 червня

1972 року по 30 листопада 1998 року.

Рішенням Слов'янського міського суду від 24 травня 1999 року в справі

№ 2-1813-99 стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати у сумі 1 283,23 грн. Виконавчий лист за рішенням Слов'янського міськрайонного суду було своєчасно надано до державної виконавчої служби, та прийнято до виконання. 30 січня 2015 року позивачу була виплачена заборгованість із заробітної плати за рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 24 травня 1999 року в сумі 1 283,23 грн. Наказом від 30 листопада 1998 року № 540 ОСОБА_4 був звільнений з роботи. При звільнені з підприємства відповідач був зобов'язаний провести повний розрахунок з позивачем, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 15 березня 2017 року в справі № 2/243/1199/2017 (243/1391/17) стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_4 індексацію заборгованої заробітної плати у сумі 5 214,32 грн. Виконавчий лист за рішенням Слов'янського міськрайонного суду було своєчасно надано до ліквідаційної комісії ВАТ «Содовий завод», та прийнято до виконання. Однак, на теперішній час рішення суду не виконане.

30 березня 2017 року ОСОБА_4 отримав довідку ліквідатора, в якій йдеться про те, що рішення Слов'янського міського суду від 15 березня 2017 року в справі № 2/243/1199/2017 (243/1391/17) за виконавчим листом про стягнення з ВАТ «Содовий завод» індексацію заборгованої заробітної плати у сумі

5 214,32 грн виконати не має можливості, оскільки вцілому заборгованість із заробітної плати станом на 01 березня 2017 року складає 4 019,00 грн.

На час подання до суду позову про стягнення індексації заробітної плати

ВАТ «Содовий завод» не знято з реєстрації як юридичну особу і не ліквідовано відповідно до ухвали Господарського суду Донецької області.

24 січня 2013 року одержано лист № 11-05-00801 Фонду державного майна України в Донецькій області, у якому йдеться про те, що станом на 01 січня

2013 року в Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу

ВАТ «Содовий завод».

10 вересня 2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання товариством рішень Слов'янського міськрайонного суду до Президента України.

07 жовтня 2013 року було отримано відповідь з прокуратури Донецької області, у якій зазначено, що колективна скарга працівників товариства направлена до Головного управління юстиції в Донецькій області за належністю.

18 жовтня 2013 року одержано лист № К-326-3992 державної виконавчої служби України на ім'я ОСОБА_5 (для інформування інших працівників товариства), згідно з яким постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року № 5/174Б ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом.

Внаслідок цього державним виконавцем було винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень. Всі виконавчі документи, згідно з актом передачі виконавчих документів від 21 березня 2013 року, було передано арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод».

Оскільки ВАТ «Содовий завод» на 100 % є державним підприємством, законом передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи, якою є Фонду державного майна України.

Посилаючись на статтю 619 ЦК України, статтю 8 Конституції України, та зурахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача на свою користь індексацію заборгованості по заробітній платі у сумі 5 214,32 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області

від 31 травня 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що законом не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність Фонду державного майна України поряд із відповідальністю ВАТ «Содовий завод».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки не врахували статтю 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», згідно з якою держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державне підприємство, тому відповідачем у справі є Фонд державного майна України, який несе субсидіарну відповідальність згідно зі статтею 619 ЦК України та статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відзив відповідачем на касаційну скаргу не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_4 перебував у трудових правовідносинах з

ВАТ «Содовий завод» з 20 червня 1972 року по 30 листопада 1998 року.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2017 року з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_4 стягнуто індексацію заробітної плати у розмірі 5 214,32 грн, рішення до цього часу не виконано.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Тлумачення статті 619 ЦК України свідчить, що субсидіарна відповідальність має місце, тільки у випадку, коли вона встановлена договором або законом. Якщо субсидіарна відповідальність передбачена договором, то додатковий боржник добровільно зобов'язується перед кредитором нести відповідальність у разі порушення зобов'язання основним боржником. Законом субсидіарна відповідальність покладається на особу не залежно від її волі.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що ВАТ «Содовий завод» є акціонерним товариством, яке самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов'язань, а підстави для покладення субсидіарної відповідальності на Фонд державного майна України відсутні, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 31 травня

2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська