Провадження № 2/679/160/2019
Справа № 679/187/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2019 року м.Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області
у складі: головуючого судді Стасюка Р.М.,
секретаря судового засідання Федорчук Л.О.,
за участю представника позивачки ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 06.04.2016 року вона уклала з ОСОБА_2 договір позики, на підтвердження якого останній надав розписку. Відповідно до договору позики, позивачка передала відповідачу грошові кошти в розмірі 470 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 2017 року. В порушення своїх договірних зобов'язань, у встановлений строк, ОСОБА_2 позику не повернув, на неодноразові вимоги позивачки щодо повернення боргу пояснював, що про борг памятає, однак коштів на повернення боргу не має.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, тому позивач зазначає, що має право на отримання 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, тобто за період з 01.01.2017 року по 31.01.2019 року в сумі 28,4 доларів США, що на день звернення до суду еквівалентно 788,69 гривням (470 доларів США х 3% /365 х 31 =28,4 х27,77).
На підставі наведеного, позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу за договорами позики від 06.04.2016 року в розмірі 470 доларів США, три відсотки річних від простроченої суми за період з 01.01.2017 року по 31.01.2019 року в розмірі 28,4 доларів США, з конвертацією цієї суми в національну валюту на день прийняття рішення.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13.02.2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав.
Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.
Представник позивачки адвокат ОСОБА_1позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила їх задоволити.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечив написання розписки. Однак гроші позичав разом з колишньою дружиною в звязку з народженням дитини. Гроші було використано в інтересах сімї, а тому і колишня дружина повинна відповідати за зобовязаннями з повернення позики.
Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідач, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається зі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що 06.04.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач отримав у позику від позивачки 470 доларів США і зобовязався їх повернути до 2017 року.
Вказані обставини підтверджуються письмовою розпискою ОСОБА_2 від 06.04.2016 року.
Про факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 470 доларів США від ОСОБА_3 за договором позики свідчить вказівка про це в розписці.
Крім того, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказана правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13.
При наявності таких доказів суд вважає доведеним отримання відповідачем від позивачки грошових коштів зазначених в розписках.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Так як відповідач договірні зобовязання щодо повернення позивачці грошових коштів у встановлені строки не виконав - це є порушенням зобовязання.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за договорами позики не виконав і отримані кошти в сумі 470 доларів США ОСОБА_3 не повернув. Вказане також підтверджується наявним у позивачки оригіналом розписки відповідача.
Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України).
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України).
Такими випадками є ст.193, ч.4 ст.654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».
Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно з ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.
Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК України, та при застосуванні ст.625 ЦК України.
Вказана правова позиція передбачена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року №6-79цс14.
Відповідно до офіційних даних Національного банку України курс долара США станом на день постановлення рішення 02.04.2019 року складав: 1 долар США = 27,1908 українських гривень.
Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов'язання за договорами позики, а тому на вимогу кредитора він зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми.
Позивачка просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми за період з 01.01.2017 року по 31.01.2019 року, що становить 28,4 доларів США, відповідно до проведеного нею розрахунку. Вказаний розрахунок не викликає сумнів суду і є обґрунтованим.
За офіційним курсом Національного банку України на день прийняття рішення 28,4 доларів США складає 772 гривні 22 копійки.
Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних від простроченої суми боргу за договорами позики від 06.04.2016 року в сумі 722 гривні 22 копійки.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно, до ухвали суду від 13.02.2019 року ОСОБА_3 відстрочено сплату судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок до ухвалення рішення у справі.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, стягненню з відповідача в доход держави підлягає судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.
Крім того, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають витрати понесені на оплату правової допомоги адвоката ОСОБА_1 в сумі 1220 гривень, що обєктивно підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.524 - 526, 530, 533, 625, 1046 - 1050 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
1220 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний рішення суду складено 04 квітня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_3, РНОКПП-, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП-, місце проживання: просп.Незалежності, 15 кв.140, м.Нетішин, Хмельницька область.

Головуючий Р.М. Стасюк