Ухвала

Іменем України

25 березня 2019 року

місто Київ

справа № 392/1045/17

провадження № 61-5199ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Селянське фермерське господарство «Новікова Івана Миколайовича»

розглянув касаційну скаргу Селянського фермерського господарства «Новікова Івана Миколайовича» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 року у складі судді Березія Ю. А. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 січня 2019 року у складі колегії суддів: Кіселика С. А., Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Селянського фермерського господарства «Новікова Івана Миколайовича» (далі - СФГ «Новікова І. М.») про визнання недійсним договору оренди землі від 26 січня 2016 року, укладеного від імені орендодавця ОСОБА_4 і орендаря СФГ «Новікова І. М.» щодо оренди земельної ділянки, площею 5, 0039 га, кадастровий номер НОМЕР_1, який зареєстрований 17 лютого 2016 року.

Позов обґрунтовував тим, що він є власником зазначеної земельної ділянки. 17 грудня 2015 року позивач видав довіреність, якою уповноважив громадянина ОСОБА_5 представляти його інтереси у відділі Держземагентства у Маловисківському районі, реєстраційній службі Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області. Представникові надано право одержувати необхідні довідки та інші документи, подавати від імені другої сторони, яку він представляє заяви та інші документи, підписувати їх, а також виконувати усі інші необхідні дії, пов'язані з цією довіреністю. Довіреність посвідчена секретарем Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

26 січня 2016 року укладено договір оренди землі від імені орендодавця ОСОБА_4 і орендаря СФГ «Новікова І. М.» щодо оренди земельної ділянки, площею 5, 0039 га, кадастровий номер НОМЕР_1, який зареєстрований 17 лютого 2016 року. Підпис від імені орендодавця ОСОБА_4 у зазначеному договорі оренди землі виконав ОСОБА_5 на підставі довіреності від 17 грудня 2015 року. Позивач зазначає, що у довіреності від 17 грудня 2015 року він не уповноважував ОСОБА_5 на підписання договору оренди землі щодо належної йому земельної ділянки. Крім того, відповідно до частини третьої статті 238 ЦК України ОСОБА_5 не мав права підписувати договір оренди землі від його імені з СФГ «Новікова І. М.», засновником і керівником якого він є.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 26 січня 2016 року, укладений від імені орендодавця ОСОБА_4 і орендаря СФГ «Новікова І. М.» щодо користування земельною ділянкою, площею 5, 0039 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстрованого Реєстраційною службою Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області 17 лютого 2016 року за № 13390435. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 29 січня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовувалось тим, що ОСОБА_4 власноручно не підписував оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 26 січня 2016 року, не уповноважував ОСОБА_5 на його підписання, крім того законом заборонено представникові вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах, тому спірний договір не створює юридичних наслідків та є недійсним.

СФГ «Новікова І.М.» 04 березня 2019 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулося із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій, просило скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, після державної реєстрації примірник договору оренди землі передано позивачеві, будь-яких скарг чи зауважень від нього не надходило, позивач отримав орендну плату від відповідача за договором оренди за 2016 рік у розмірі 4 215, 29 грн. Крім того, позивач уповноважив ОСОБА_5 представляти інтереси позивача у відділі Держземагентства у Маловисківському районі та реєстраційній службі Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, підписувати від його імені заяви та інші письмові документи та виконувати усі дії, пов'язані з довіреністю. Також заявник зазначив, що ОСОБА_5 є одним із засновників СФГ «НовіковаІ.М.», а не одноосібним власником. Також заявник зазначив про порушення норм процесуального права судом першої інстанції, а саме, що суд першої інстанції не задовольнив його клопотання про відкладення розгляду справи та ухвалив рішення у його відсутність.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

За правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 5, 0039 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_5 є засновником і керівником Селянського (фермерського) господарства «Новікова Івана Миколайовича».

ОСОБА_4 17 грудня 2015 року видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_5 представляти його інтереси у відділі Держземагентства у Маловисківському районі, реєстраційній службі Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області. Для цього представникові надано право одержувати необхідні довідки та інші документи, подавати від імені другої сторони, яку він представляє заяви та інші документи, підписувати їх, а також виконувати всі інші необхідні дії, пов'язані з цією довіреністю. Довіреність посвідчена секретарем Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

26 січня 2016 року укладено договір оренди землі від імені орендодавця ОСОБА_4 і орендаря СФГ «Новікова І.М.» щодо оренди земельної ділянки, площею 5,0039 га, кадастровий номер НОМЕР_1, який зареєстрований 17 лютого 2016 року.

Підпис від імені орендодавця ОСОБА_4 у спірному договорі оренди землі виконав ОСОБА_5 на підставі довіреності від 17 грудня 2015 року.

Згідно з частиною першою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до частин другої, третьої статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За загальним правилом, довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов'язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Встановивши, що відповідно до змісту довіреності від 17 грудня 2015 року ОСОБА_4 не уповноважував ОСОБА_5 на підписання договору оренди землі щодо належної йому земельної ділянки та, що ОСОБА_5 від імені ОСОБА_4 підписав договір оренди землі із СФГ «Новікова І. М.», засновником і керівником якого він є, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки ОСОБА_5 при укладенні договору землі діяв від імені власника земельної ділянки недобросовісно та порушив норми статті 238 ЦК України.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та справедливість судових рішень не впливають.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм матеріального та процесуального права судами першої й апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Селянського фермерського господарства «Новікова Івана Миколайовича» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Селянського фермерського господарства «Новікова Івана Миколайовича» про визнання договору земельної ділянки недійсним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик