Справа № 158/2326/18 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/510/19 Категорія: 43 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Данилюк В.А., Здрилюк О.І.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житлом та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 березня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на праві спільної часткової власності їй, відповідачу ОСОБА_2 , який є її колишнім чоловіком, а також їхній спільній малолітній дочці ОСОБА_6 належить квартира по АДРЕСА_1 . Позивач, проживає і офіційно працює на території Республіки Польща, з нею проживають їх з відповідачем малолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_6 . До України позивач з дітьми приїздить для оформлення необхідних документів, що стосуються як її роботи так і строків перебування на території Республіки Польща, а також для відпочинку.

У травні 2018 року, позивач з дітьми приїхала до України. Однак потрапити у квартиру по АДРЕСА_1 не змогла, оскільки дверні замки були замінені, двері відчинили невідомі люди, які повідомили, що проживають з дозволу відповідача ОСОБА_2 , якому сплачують за проживання грошові кошти. Позивач вказує, що з дітьми змушена була знайти інше житло для проживання, крім того ці події негативно вплинули на неї та її малолітніх дітей, вони пережили нервове потрясіння.

Просить суд, усунути перешкоди в користуванні майном, квартирою по АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_5 та її малолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 2466,80 грн.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Ківерцівської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житлом та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 вважаючи оскаржуване рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2019 року таким, що прийняте судом з додержанням вимог закону, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що відповідачами порушуються норми ст. 116 ЖК Української РСР та вчиняються перешкоди у праві володіння, користування часткою позивача у нерухомому майні, не надано доказів спричинення моральної шкоди.

Однак з таким висновком суду повністю не можна погодитись з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 25 липня 2007 року квартира по АДРЕСА_1 , належить позивачу ОСОБА_1 , відповідачу ОСОБА_2 їх дочці ОСОБА_6 , та ОСОБА_9 на праві спільної часткової власності, по 1/4 частці кожному(а.с.17).

Батьками малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 (а.с.11, 12).

Рішенням Ківерцівського районного суду від 18 вересня 2017 року розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 (а.с.15).

Згідно технічного паспорта, квартира по АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат, загальною площею 45,0 кв.м., жилою 29,8кв.м. (а.с.16).

За даними будинкової книги НОМЕР_2 у квартирі зареєстровано чотири особи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , їх діти ОСОБА_6 та ОСОБА_6 (а.с.22).

Разом з тим, судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає сім`я, яка складається з трьох осіб, а саме відповідач у справі ОСОБА_5 та та її діти ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.13, 23, 24).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них на праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 як співласник квартири АДРЕСА_2 , не може користуватися даним житлом, оскільки в зазначеній квартирі проживає сім`я, яка складається з трьох осіб, а саме: відповідач у справі ОСОБА_5 та та її діти ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ..

Матеріали справи не містять жодного доказу, які б свідчили про те, що позивач, як співвласник квартири, надавала згоду іншому співвласнику на вселення відповідача ОСОБА_5 та її дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в спірну квартиру.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції з пояснень позивача та свідка ОСОБА_10 встановлено, що у позивача відсутні ключі від спірної квартири, а також, що позивач не давала згоди відповідачу ОСОБА_2 , як співвласнику квартири, на вселення у дану квартиру відповідача ОСОБА_5 з сім`єю. Дана обставина не заперечувалась і відповідачем ОСОБА_6

Отже, вселення у квартиру без відповідної правової підстави вказаних осіб, співвласником якої є ОСОБА_1 , порушує її право на вільне володіння та користування належною їй часткою у квартирі.

При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Посилання відповідача, що позивач не проживає у спірній квартирі, та з`являється дуже рідко, не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що: відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння; такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 березня 2019 року в даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні житлом слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову та усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні майном - квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_5 та її дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Виходячи зі змісту заявлених позивачем вимог, вказаний спосіб захисту є достатнім для відновлення порушених прав позивача.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до абзацу 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Разом з цим, апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не містить доводів незгоди з судовим рішенням в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, у задоволенні яких відмовлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції залишено поза увагою наведені обставини, зроблено висновок, який не відповідає обставинам справи, помилково застосовано норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні житлом підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_5 та її дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зі спірної квартири.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 березня 2019 року в даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні житлом скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні майном - квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_5 та її дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 704, 80(сімсот чотири грн. 80 коп). сплаченого судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді