ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року м.Суми

Справа №581/583/18

Номер провадження 22-ц/816/77/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собина О. І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 10 жовтня 2018 року, ухваленого у складі судді Бутенка Д.В., у приміщенні Липоводолинського районного суду Сумської області, повний текст якого складений 12 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та зміну способу їх присудження. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 28 липня 2016 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на потребу в тривалому лікуванні у зв'язку з погіршенням стану здоров'я, просить змінити розмір та спосіб присудження аліментів та стягнути з нього на користь відповідача на утримання малолітньої дочки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 10 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 гривень.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування до даних правовідносин положень статті 192 СК України, оскільки з січня 2017 року по березень 2018 року він неодноразово знаходився на лікуванні у зв'язку з погіршенням стану здоров'я. При цьому, суд не взяв до уваги інших обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Зокрема те, що він має статус учасника бойових дій, тому його дочка користується пільгами, а саме: має право на безкоштовні харчування у шкільному закладі та відвідування оздоровчих майданчиків, санаторно - курортне лікування, а також, у майбутньому, - на безкоштовну освіту. Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі звертає увагу і на те, що із даних про доходи відповідача вбачається, що з її заробітної плати проводились відрахування в завищеному розмірі, а медична довідка від 28 вересня 2018 року про огляд дитини лікарем - невропатологом не свідчить про проходження нею лікування. ОСОБА_2 надано довідку про те, що її мати рік назад знаходилась на лікуванні. Чи хворіє дана особа зараз та чи потребує постійного лікування відповідачем суду доказів не надано. Також, позивач зазначає, що суд не врахував того, що у зв'язку із збільшенням його доходу у порівнянні з 2016 роком збільшився і розмір аліментів, при цьому, розмір доходу відповідача судом досліджено не було. Посилається також і на те, що стягнувши з нього на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн, місцевий суд належним чином не обґрунтував стягнення саме цієї суми, а матеріали справи не містять доказів щодо обсягу виконаних адвокатом робіт та їх вартості.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 у встановлений судом строк подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін. При цьому, посилається на відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач офіційно працює, має стабільний дохід, а матеріали справи не містять докази того, що погіршення його стану здоров'я має триваючий характер. Крім того, адвокат ОСОБА_4 зазначає, що законом не передбачена можливість зміни способу стягнення аліментів за заявою платника аліментів. Також, представник позивача вказала, що надала до суду квитанцію про оплату витрат на правничу допомогу, детальний опис виду та обсягу наданої допомоги, тому вважає, що рішення суду в частині стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу постановлено відповідно до вимог процесуального права. Крім того, адвокат ОСОБА_4 просить апеляційний суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, в розмірі 500 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 17 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 23 червня 2016 року (а. с. 8).

За час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народилася дочка ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а. с. 6).

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 28 липня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 51).

Згідно з довідкою про доходи від 21 серпня 2018 року позивач працює малярем у ТОВ «Завод Кобзаренка», його заробітна плата за лютий - липень 2018 року склала 52775,14 грн. При цьому, із заробітної плати ОСОБА_1 щомісячно сплачуються аліменти на утримання дочки в розмірі від 1393,21 грн. до 2181,19 грн. (а. с. 7).

Позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням (а. с. 5).

За даними виписок з медичної картки КЗ Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни», консультативного висновку спеціаліста та довідок Липоводолинської центральної районної лікарні ОСОБА_1 у період з 10 січня 2017 року по 27 січня 2017 року, з 26 жовтня 2017 року по 10 листопада 2017 року, а також з 22 лютого 2018 року по 07 березня 2018 року проходив лікування захворювання хребта, лікарями було рекомендовано нагляд лікаря - невропатолога, медикаментозне лікування в амбулаторних та стаціонарних умовах. 03 березня 2018 року після проходження МРТ у відповідача виявлена грижа МПД С5-С6 та призначено лікування (а. с. 9 -14).

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надав до суду розрахунковий чек від 09 березня 2018 року, з якого вбачається, що останній сплатив ФОП ОСОБА_6 1698 грн. за придбання медичного препарату «Алфлутоп» (а. с. 44).

Відповідно до довідки ТОВ «Агробізнес ТСК» відповідач працює у товаристві підсобним робітником, середньомісячний розмір її заробітної плати за липень 2018 року - серпень 2018 року склав 1636,24 грн. (а. с. 33).

Судом першої інстанції встановлено, що дочка сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, в господарстві ОСОБА_7, яка є матір'ю відповідача, що підтверджується довідкою Берестівської сільської ради від 28 вересня 2018 року за № 590 та актом від 28 вересня 2018 року (а. с. 41 - 42).

Згідно з довідкою Берестівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Липоводолинської районної ради ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ученицею п'ятого класу школи, у період навчання вона не оздоровлювалась у таборах та закладах санаторного типу (а. с. 35).

З довідки Липоводолинської центральної районної лікарні від 28 вересня 2018 року вбачається, що дочка сторін 28 вересня 2018 року була оглянута лікарем - невропатологом районної лікарні та за рекомендацією лікаря вона потребує лікування (а. с. 48).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з часу ухвалення рішення суду від 28 липня 2016 року про стягнення аліментів у платника аліментів не відбулося суттєвих змін, які б свідчили про погіршення його матеріального стану та істотного погіршення здоров'я, яке б впливало на можливість працездатності позивача. При цьому, суд врахував рівень доходу ОСОБА_1, відсутність у нього на утриманні інших осіб та те, що позивач не надав доказів значних матеріальних витрат на лікування, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За роз'ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Таким чином, нормами СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів, що у зв'язку з погіршенням стану здоров'я він несе значні фінансові витрати, які впливають на можливість сплати аліментів у раніше визначному розмірі. Доказ одноразового придбання позивачем 09 березня 2018 року лікарського засобу на суму 1698 грн., що підтверджується відповідним товарним чеком (а. с. 44), не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому, колегія суддів враховує і ту обставину, що протягом лютого - липня 2018 року доходи позивача мають тенденцію до збільшення з 6922,80 грн до 11035,20 грн (а. с. 7).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на статус учасника бойових дій, у зв'язку з чим його дочка має право на ряд пільг, колегія суддів відхиляє, оскільки вказана обставина, в розумінні ст. 192 СК України, не є підставою для задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами представника відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що законодавством не передбачена можливість зміни способу стягнення аліментів за заявою платника аліментів, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється судом лише за позовом одержувача аліментів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що із заробітної плати ОСОБА_2 проводились відрахування в завищеному розмірі, позивачем належними доказами не підтверджено. Відповідно до довідок з місця роботи середньомісячний дохід позивача за період з лютого по липень 2018 року склав 8795,86 грн, а середньомісячний дохід відповідача за той же період склав 4261,66 грн, що свідчить про більш кращий матеріальний стан позивача у порівнянні з відповідачем, з якою проживає дитина.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Адвокат ОСОБА_4 представляла інтереси відповідача ОСОБА_2 в суді першої інстанції на підставі договору про надання правової допомоги від 28 вересня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом були виконані наступні дії з надання правничої допомоги відповідачу:

- складання та подання відзиву на позовну заяву (а. с. 22 - 24);

- збір доказів по справі;

- участь у судових засіданнях суду першої інстанції 02 та 10 жовтня 2018 року загальною тривалістю близько трьох годин (а. с. 54 - 55, 67)

Витрати відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. підтверджуються розрахунковою квитанцією від 10 жовтня 2018 року, в якій також зазначено обсяг послуг, наданих адвокатом (а. с. 64).

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції взяв до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, обґрунтовано стягнув з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням виконаних представником відповідача адвокатом ОСОБА_4 робіт, зокрема, складання відзиву на апеляційну скаргу, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені нею витрати в сумі 500 грн на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 10 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : В.І. Криворотенко

О.І. Собина