КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/567/2019
справа №761/3462/13-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "КОНСОЛЬ ЛТД" на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухвалене під головуванням судді Юзькової О.Л. 27 березня 2013 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "КОНСОЛЬ ЛТД" про визнання майнового права на об"єкт незавершеного будівництва,-

встановив:

В лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним:

- майнове право на 3-кімнатну квартиру за будівельним номером 113, загальною площею 112,2 кв.м на 16 поверсі за адресою: "Житлово-громадський комплекс по вул. Богдана Хмельницького, 58 в Шевченківськом районі міста Києва (І черга будівництва, 4 секційний будинок)", як на частку в об"єкті незавершеного будівництва згідно договору пайової (дольової) участі у фінансуванні будівництва від 27 липня 2005 року №2987/322-302.

- право на отримання в натурі 3-кімнатної квартири за будівельним номером 113, загальною площею 112,2 кв.м на 16 поверсі за адресою: "Житлово-громадський комплекс по вул. Богдана Хмельницького, 58 в Шевченківськом районі міста Києва (І черга будівництва, 4 секційний будинок)", площею, що буде визначена після обмірів БТІ.

Вимоги обґрунтовує тим, що 27 липня 2005 року між сторонами укладено Договір пайової (дольової) участі у фінансуванні будівництва від 27 липня 2005 року №2987/322-302, згідно із предметом якого сторони зобов"язались діяти спільно на підставі об"єднаних пайових вкладів для досягнення цілі - будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 58 в Шевченківськом районі міста Києва.

Згідно із умовами договору, ОСОБА_2 зобов"язався внести пай в сумі 198509,85 грн., а товариство вжити заходів для будівництва, яке мало бути закінчене та здане в експлуатацію у ІІ кварталі 2006 року, та в подальшому виділити ОСОБА_2 квартиру із вказаними вище характеристиками та розміщенням.

ОСОБА_2 свої зобов"язання виконав належним чином, проте товариство своїх зобов"язань не дотрималось, будинок не здано та в експлуатацію не введено.

У листі від 05 лютого 2013 року №1299 ТОВ Фірма "КОНСОЛЬ ЛТД" не заперечує прострочення свого зобов"язання перед ОСОБА_2 та при цьому не визнає його майнових прав на квартиру.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2013 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено визнати за ОСОБА_2 майнове право на 3-кімнатну квартиру за будівельним номером 113, загальною площею 112,2 кв.м на 16 поверсі за адресою: "Житлово-громадський комплекс по вул. Богдана Хмельницького, 58 в Шевченківськом районі міста Києва (І черга будівництва, 4 секційний будинок)", як на частку в об"єкті незавершеного будівництва згідно договору пайової (дольової) участі у фінансуванні будівництва від 27 липня 2005 року №2987/322-302. В іншій частині вимог відмовлено, вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ Фірма "КОНСОЛЬ ЛТД" в особі ліквідатора ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що згідно із постановою Господарського суду Київської області від 04 вересня 2016 року у справі №911/5186/14 товариство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

При цьому вказує, що провадження у справі про банкрутство відкрито 16 липня 2012 року у справі №502-4/2325-2012 Господарським судом Автономної Республіки Крим. У зв"язку із окупацією півострова Крим та відповідно до ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечено розгляд господарських справ Господарського суду Автономної Республіки Крим - Господарським судом Київської області.

У зв"язку із цим та відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" розгляд вимог до боржника мав відбуватися судом, в провадженні якого знаходиться справа про банкрутство.

Окрім того, посилається на те, що суд не звернув уваги на те, що права позивача не були порушені. Так, згідно із п.3.5 договору передбачено, що у разі неможливості виділення частки пайовику запланованому строку закінчення будівництва, товариство на вимогу пайовика пропонує йому в порядку компенсації інше рівнозначне майно, що наявне в іншому об"єкті аналогічно вартості або грошову компенсацію на підставі додаткової угоди, що укладається протягом 10 днів з моменту запланованого строку наданні частки учасника в натурі. Відсутність додаткової угоди впродовж 10 днів розцінюється як згода пайовика на продовження строку виконання договору до його фактичного виконання.

Проте позивач не реалізував визначених договором прав.

Посилається на пропуск строків позовної давності.

Вказує, що суд не дослідив оригіналів доказів, на які посилався позивач.

Посилається на те, що довідка, на яку посилався позивач, відповідачем не видавалась.

Зазначає про відсутність такого способу захисту права як визнання майнових прав, а також вказує на те, що права позивача вже підтверджені договором.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що 17 лютого 2015 року позивач зареєстрував право власності на квартиру, що дає підстави для висновку про визнання державою прав позивача на цю квартиру. Вказує, що апеляційна скарга не містить доводів про порушення прав відповідача таким судовим рішенням.

Вказує, що редакція ч.4 ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", на яку посилається скаржник, введена в дію Законом України від 06 грудня 2012 року №5518-ІV. Провадження у справі про банкрутство Господарським судом Автономної Республіки Крим відповідними судовими рішеннями не підтверджено. При цьому провадження про банкрутство Господарським судом Київської області порушено 12 березня 2015 року, тобто після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Вважає безпідставним посилання на п.3.5 договору - як мав діяти позивач, а також на безпідставність заяви про пропуск позовної давності. Також вказує, що скаржник не має права на стадії апеляційного провадження просити про застосування позовної давності.

Також вважає безпідставними твердження щодо неподання оригіналів письмових доказів та про незаконність способу захисту права.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та надав для дослідження оригінали довідок, копії яких містяться в матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з"явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягаю з таких підстав.

Відповідно до части 1 та 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 27 липня 2005 року між сторонами укладено Договір пайової (дольової) участі у фінансуванні будівництва від 27 липня 2005 року №2987/322-302, згідно із предметом якого сторони зобов"язались діяти спільно на підставі об"єднаних пайових вкладів для досягнення цілі - будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, 58 в Шевченківськом районі міста Києва.

Згідно із умовами договору, ОСОБА_2 зобов"язався внести пай в сумі 198509,85 грн., а товариство вжити заходів для будівництва, яке мало бути закінчене та здане в експлуатацію у ІІ кварталі 2006 року, та в подальшому виділити ОСОБА_2 квартиру із вказаними вище характеристиками та розміщенням.

ОСОБА_2 свої зобов"язання виконав належним чином, що підтверджується довідкою ТОВ Фірма "Консоль ЛТД" від 09 квітня 2012 року, проте товариство своїх зобов"язань не дотрималось, будинок не задано та в експлуатацію не введено.

У листі від 05 лютого 2013 року №1299 ТОВ Фірма "КОНСОЛЬ ЛТД" не заперечує прострочення свого зобов"язання перед ОСОБА_2 та при цьому не визнає його майнових прав на квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із ст.4, ч.5 ст.7 Закону України "Про інвестиційну діяльність", ст.ст. 190, 331 ЦК України до завершення будівництва позивачу, як інвестору, належать майнові права на цей об"єкт і, оскільки, відповідачем не виконуються зобов"язання, суд дійшов висновку про задоволення вимог в частині визнання майнових прав.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в частині, що вимоги підлягали розгляду судом, у провадженні якого перебувала справа про банкрутство, з посиланням скаржника на те, що 16 липня 2012 року у справі №502-4/2325-2012 Господарським судом Автономної Республіки Крим відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ Фірма "Консоль ЛТД", суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Станом на 16 липня 2012 року положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачали норм, відповідно до яких розгляд вимог до боржника мав відбуватися судом, в провадженні якого знаходиться справа про банкрутство, а розгляд справ відбувався за редакцією закону станом на яку було відкрито провадження у справі про банкрутство, що вказано у відповідних редакціях Прикінцевих та перехідних положень цього Закону (нова редакція закону набула чинності 18 січня 2013 року).

Поряд з цим, 12 березня 2015 року Господарським судом Київської області відкрито провадження у справі №911/5186/14 про банкрутство відносно ТОВ Фірма "Консоль ЛТД". В постанові Господарського суду Київської області від 04 серпня 2016 року про визнання банкрутом боржника ТОВ Фірма "Консоль ЛТД" , відомості щодо порушеної відносно цього боржника в 2012 році справи про банкрутство не зазначені, процедура визнання його банкрутом та початок ліквідації провадилися в загальному порядку Господарським судом Київської області після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Позов у цій цивільній справі подано 06 лютого 2013 року, а рішення ухвалено 27 березня 2013 року. З урахуванням вищевикладеного, справа розглянута належним судом.

Посилання скаржника на пропуск строків позовної давності не відповідають умовам договору, оскільки договір передбачає, що його умови діють до виконання сторонами своїх зобов"язань (п.7.1).

Посилання апеляційної скарги на положення п.3.5 договору колегія суддів уважає безпідставним, оскільки пайовик претендує на компенсацію, якщо товариство не може виділити пайовику його частку, проте товариство не довело неможливості виділення частки.

Вказуючи на те, що суд не дослідив оригіналів доказів, на які посилався позивач, скаржник в той же час не вказує те, що вони є неналежними чи викликають сумніви у їх правдивості.

Натомість судом апеляційної інстанції в судовому засідання досліджені оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру та довідки №1211/6 від 09 квітня 2012 року, копія яких містяться на а.с. 8, 9 том 1, та належність цих доказів відповідачем не спростовано.

Посилання скаржника на ту обставину, що довідка №1299 від 08 лютого 2013 року, на яку посилався позивач, товариством не видавалась, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідачем не спростовано факт видачі такої довідки. Поряд з цим, наявність правовідносин між сторонами під сумнів не ставиться, а про невизнання права позивача убачається із змісту апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність такого способу захисту права як визнання майнових прав, та про те, що права позивача вже підтверджені договором, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що порушене право існує.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України від 18 вересня 1991 року №1560-XII "Про інвестиційну діяльність" (далі - Закон №1560-XII).

Відповідно до ч.5 ст.7 Закону №1560-XII інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів.

Згідно зі ст.4 Закону №1560-XII об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь яке майно, а також майнові права.

Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами.

Згідно з ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За положеннями п.2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_2 виконав свої зобов'язання сторони за договором, у зв'язку із чим, за умовами договору, набув майнових прав щодо "долі пайщика", зокрема, права на отримання в подальшому у спірного квартири майна.

ТОВ "Фірма "Консоль ЛТД", в якості свого вкладу за договором пайової участі у будівництві, прийняло на себе зобов'язання завершити будівництво вищевказаного будинку, з подальшим виділенням пайщику його долі в натурі.

Вказаним договором також встановлювалися строки виконання сторонами своїх договірних зобов'язань.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже позивачу, як інвестору, належать майнові права на об'єкт спору.

Відповідачем не виконувалися належним чином взяті на себе зобов'язання, а також, враховуючи, що будинок №58 по вул. Б.Хмельницького в м.Києві на той час не було введено в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачем майнових прав на спірний об'єкт.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №761/32696/13-ц .

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "КОНСОЛЬ ЛТД" залишити без задоволення, а заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2013 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В.Соколова