Житомирський апеляційний суд
Категорія 50 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/11237/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2018 року, ухвалене головуючим суддею Лєдньовим Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Богунського районного суду від 12.06.2013 у справі №295/2178/13, стягнувши з ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що за рішенням суду відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Однак з боку відповідача вчиняються дії, направлені на ухилення від сплати аліментів. Так, він звільнився з роботи в травні 2014 року, з метою уникнення арешту на власне нерухоме майно в 2015 році подарував належну на праві власності квартиру ОСОБА_5

Крім того, ОСОБА_3 про отримані доходи, зокрема, за цивільно-правовими договорами, укладеними з ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 21484.00 грн., за укладеними договорами з фізичними особами-підприємцями, а також щодо отримання орендної плати за передачу у користування земельних ділянок, виконавчу службу не повідомляв. Тому із них аліменти на утримання дитини не стягувалися. Також посилається на те, що несе витрати пов'язані з лікуванням дочки, її навчанням та доглядом своїх хворих батьків.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, приховуючи фактичний розмір свого прибутку. Крім того, він має у власності житловий будинок та вісім приватних земельних ділянок. Наявну у нього приватну квартиру в м. Житомирі він подарував в квітні 2015 року.Відповідач має вищу освіту, працездатний, не має будь-яких фізичних та психічних вад, а тому має можливість працювати не на мінімальну заробітну плату та утримувати свою доньку ОСОБА_4. Існування судового наказу про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 є умисною дією подружжя ОСОБА_3, направленою на ухилення від сплати додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_4. Висновок суду, що стан здоров'я доньки ОСОБА_4 порівняно із 2013 роком не погіршився, не відповідає відомостям, які містяться у її медичній картці. Суд не дав належної оцінки тим обставинам, що позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки підвищилися ціни на комунальні послуги, продукти харчування, придбання всього необхідного для доньки. Також судом не враховано, що вона доглядає хворих батьків, які потребують стороннього догляду.

Висновки суду першої інстанції про безпідставність її вимоги про заміну способу стягнення аліментів з одного виду - частки від доходу на інший - у твердій грошовій сумі, не відповідає вимогам ст. 20 ЦК України, яка передбачає, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та підтримав аналогічну позицію під час апеляційного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 і позивач ОСОБА_2 до апеляційної інстанції не з'явились, будучи належно повідомленими про час і місце судового засідання, остання подала також заяву про розгляд справи без її участі, тому суд вважає за можливе справу розглянути у їх відсутності на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира 05 липня 2013 року з відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 лютого 2013 року і до повноліття дитини.

Позивач, посилаючись на те, що після ухвалення місцевим судом рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів, його матеріальне становище значно покращилось і свої реальні доходи він не показує, просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений за попереднім рішенням суду, стягнувши з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - другою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК). При цьому закон не встановлює обов'язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Разом з тим, у таких випадках з метою максимального захисту інтересів неповнолітньої дитини суду потрібно звертати увагу саме на доходи платника аліментів, їх розмір, форму (грошова, натуральна), періодичність надходження тощо.

Як вище зазначалось, попереднім судовим рішенням розмір аліментів, які стягнуті з відповідача, визначено у частці від його заробітку /доходу/ як офіційно працевлаштованої особи. Такий статус ОСОБА_3 зберігає і на даний час.

Позивачка ОСОБА_2 ставлячи питання щодо зміни способу стягнення аліментів шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_3 аліментів у твердій грошовій сумі - у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилається на покращення матеріального стану відповідача та його спроможність сплачувати аліменти у такому розмірі.

Так, чинне законодавство передбачає, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що у відповідача покращився матеріальний стан та погіршився її матеріальний чи сімейний стан. Зокрема, наявність у відповідача земельних ділянок, які не передані в оренду, не може свідчити про отримання ним реальних доходів, що має значення для вирішення питання, чи змінився матеріальний стан відповідача, який надає можливість сплачувати аліменти у інший спосіб, ніж це визначено судовим рішенням.

Твердження ОСОБА_2 про те, що вона несе витрати в зв'язку із лікуванням дочки, не є підставою для зміни розміру аліментів, оскільки такі витрати, мають характер додаткових, що є підставою для звернення до суду із позовом у порядку статті 185 СК України і у даному випадку не мають правового значення для вирішення спору.

Разом з тим, отримувати мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Так, відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак, попереднім судовим рішенням з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто мінімальний розмір аліментів обмежений 30-ма відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не 50 відсотків, як це встановлено законом.

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, тому рішення суду підлягає скасуванню в порядку п.4 ст.376 ЦПК України із ухваленням нового - про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 26 листопада 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.08.2018 і до повноліття дитини.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 16 січня 2019 року