Справа № 159/4822/17
Провадження № 2/159/83/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Панасюка С.Л.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 04.11.2015 відповідач позичив у неї грошові кошти в сумі 1300 доларів США, які зобовязався повернути до 04.05.2016, про що власноручно написав боргову розписку. З посиланням на норми ст. 525, 526, 1049 ЦК України, просила стягнути з відповідача в її користь суму боргу в розмірі 1300 доларів США, що еквівалентно 35313 гривень, три проценти річних, що складає 1589 гривень, а всього 36902 гривні та судові витрати у справі.

Відповідач подав суду відзив на позов, згідно якого позов не визнає. Відповідач покликається та те, що розписку про отримання в борг 1300 доларів США він справді видав. Однак, готівкою позивач передала йому лише 500 доларів США. 700 доларів США становив борг за товар, який позивач передала йому для реалізації, 100 доларів США позивач мала передати пізніше. Далі між сторонами було погоджено, що частина боргу не буде повертатись відповідачем готівковими коштами, а буде враховуватись останньою як погашення боргу у звязку із наймом ОСОБА_1 належної відповідачу квартири, вартість оренди якої складала 100 доларів на місяць. У звязку з цим, його борг перед позивачем зменшився на 500 доларів США, залишок боргу становив 700 доларів США. В червні-липні 2016 року він повернув ОСОБА_1 ще 100 доларів США, залишок боргу складав 600 доларів США. Влітку 2016 року спільна знайома сторін ОСОБА_3 повідомила його, що ОСОБА_1 уповноважила її отримати решту суми боргу в розмірі 600 доларів США, які і були їй передані. Тобто, як зазначає відповідач, суму боргу він повернув повністю.

Позивач подала до суду відповідь на відзив, де вказує, що вона позичила відповідачу грошові кошти в сумі 1300 доларів США, що становить 35313 грн. по курсу валют НБУ станом на 06.12.2017, про що відповідач написав боргову розписку від 04.11.2015 року. Відповідно до розписки, відповідач зазначив, що отримані кошти поверне до 04.05.2016. На даний час відповідач суму позики не повернув, а його твердження про те, що у нього перед позивачем немає жодних боргових зобовязань, не відповідають дійсності. Просила позов задовольнити.

Позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст. 1046ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

31.10.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа №707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18), досліджуючи питання виконання боргового зобовязання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок: статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов'язання не виконане.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 04.11.2015 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1300 доларів США строком на півроку, тобто до 04.05.2016. На підтвердження укладення між сторонами договору позики, позивач надав в судовому засіданні оригінал боргової розписки. Розписка написана 04.11.2015.

У відзиві на позов відповідач вказував, що повернув позивачу 600 доларів США через спільну знайому ОСОБА_3 на прохання позивача.

Однак, позивач отримання від відповідача коштів в сумі 600 доларів США заперечила, письмових доказів того, що вона ці гроші отримала, відповідач не надав.

ОСОБА_4 Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року (справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18), дійшла висновку, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобовязання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобовязання, покладені на нього ст.81 ЦПК України, не надав до суду належних доказів повернення позивачу грошових коштів, а наявність оригіналу боргової розписки у позивача, свідчить про те, що боргове зобовязання не виконане, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу за договором позики.

Також відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають судові витрати, а саме, сплачений судовий збір в сумі 640 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 141, 247, 258-259, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст.207, 509, 545, 1046, 1047 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АЮ 131702, виданий Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області) в користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії АС 344062, виданий Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області 06.10.1997 року) борг в сумі 35313 (тридцять пять тисяч триста тринадцять) гривень 00 копійок, та три проценти річних в сумі 1589 (одна тисяча пятсот вісімдесят девять) гривень 00 копійок, всього 36902 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії АЮ 131702 виданий Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області) в користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії АС 344062 виданий Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області 06.10.1997 року) судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий:ОСОБА_5