КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 361/6403/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1463/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Зінченко О.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту участі в будівництві та відшкодування понесених витрат на будівництво, -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, уточнивши вимоги зазначив, що з 09 вересня 2006 року перебував із ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, вказаний шлюб був розірваний рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року.

У період перебування у шлюбі у 2009 році позивачем та ОСОБА_2 було прийнято рішення про будівництво власного будинку на земельній ділянці в м. Обухові, яка на той час була виділена Обухівською міською радою його тестю ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства.

Після надання згоди у 2010 році Обухівською міською радою на зміну цільового призначення земельної ділянки на «будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» він разом зі своїм батьком ОСОБА_4 замовили та оплатили розроблення проекту будівництва майбутнього жилого будинку.

В період з серпня 2010 по січень 2011 року було проведено ряд будівельно-монтажних робіт, зокрема: збудовано фундамент та підвальне приміщення, збудовано стіни першого та другого поверхів, зроблено дах, змонтовано вікна, вхідні двері та ворота, споруджено колодязь, підключено ділянку до електромережі. При цьому відповідач ОСОБА_3 приймав лише організаційну участь в будівництві будинку.

З травня 2011 та протягом 2012 років були здійсненні будівельні роботи, зокрема: збудовано паркан, підведено та розведено по будинку газові комунікації, облаштовано каналізацію тощо.

У зв'язку з тим, що починаючи з 2013 року шлюбні відносини між позивачем та його дружиною погіршилися, остання була проти добудови будинку та спільного проживання у місті Обухові.

На думку позивача загальні витрати на будівництво будинку склали 589 593 грн., з яких він може підтвердити документально лише частину витрат в сумі 149 452 грн.

За висновком експерта вартість будинку на час проведення дослідження визначена в розмірі 1 186 592 грн.

Зважаючи навищезазначене тапосилаючись навимоги статей60, 61, 70 СК України, частину третю статті 331 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просив встановити факт його спільної участі в будівництві будинку та стягнути з відповідачів солідарно 593296 грн. понесених позивачем витрат на будівництвом вищевказаного житлового будинку, 10 477 грн. витрат на проведення судової експертизи та 5933 грн. судового збору. (т. 1 а.с.1-15 т. 2 а.с. 129-130)

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - адвокат Степанов О.Л. проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позову. Посилалися на те, що вказаний будинок побудований на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, всі витрати на будівництво та нагляд за ним здійснював відповідач ОСОБА_3, тому і будинок, і земельна ділянка під ним належить виключно відповідачу ОСОБА_3 Крім цього зазначив, що всі основні роботи по будинку проводилися на підставі договору підряду, укладеному між відповідачем та підрядником, а надані позивачем на підтвердження позовних вимог документи до будівництва будинку не відносяться.(т. 1 а.с. 168-170 т. 2 а.с. 5-8, 140)

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту участі в будівництві та відшкодування понесених витрат на будівництво відмовлено повністю. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Броварського міськрайонного суду від 22 червня 2015 року у вигляді накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1378 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3, судові витрати покладено на позивача. (т.2 а.с.155-160)

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначив, що судом неповно та необ'єктивно досліджено обставини справи, не враховано фактичних обставин на які позивач посилався обґрунтовуючи заявлені вимоги та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. (т. 2 а.с.169-173)

Апеляційні скарги від інших осіб, які беруть участь у справі на вказане рішення суду не надходили.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, його представник адвокат Попович В.С. підтримали скаргу і просили її задовольнити. Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Відповідачка ОСОБА_2 до суду не прибула, була сповіщена належним чином про що у справі є докази. (т.2 а.с. 210-211)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 9 вересня 2006 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 9 вересня 2006 року, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї (актовий запис №2402 від 09 вересня 2006 року) (т.1 а.с. 157).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був розірваний. За змістом вищевказаного рішення суду встановлено, що з жовтня 2013 року сторони подружжя не проживали разом, не вели спільного господарства. (т.1 а.с.158)

Обґрунтувавши заявлені позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 просив встановити факт його участі в будівництві будинку та стягнути з відповідачів солідарно Ѕ частину (593296 грн.) грошових коштів, що були витрачені позивачем із спільного з відповідачкою ОСОБА_2 сімейного бюджету на спорудження житлового будинку, оскільки в період проведення робіт ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, а витрачені на будівництво кошти були спільною сумісною власністю подружжя відповідно до вимог статей 60, 61, 70 СК України, частини третьої статті 331 ЦК України. (т.1 а.с.1-15 т.2 а.с.129-130)

Колегія суддів перевірила такі доводи позивача.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України у справах № 6-399цс17 від 05 квітня 2017 року та № 6-79цс13 від 02 жовтня 2013 року, № 6-135цс13 від 25 грудня 2013 року.

За роз'ясненнями, що містяться в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» особи, що брали участь в будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала факт витрачання спільних коштів подружжя, посилалась, що не є власником та немає відношення до будинку по АДРЕСА_1, будівництвом будинку займався її батько ОСОБА_3 на належній останньому земельній ділянці. (т. 1 а.с. 210)

Так, на підставі рішення Обухівської міської ради № 383 від 29 вересня 2009 року відповідачу ОСОБА_3 була надана в приватну власність з метою ведення особистого селянського господарства земельна ділянка площею 0,1378 га., за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією державного акта на право власності на вказану земельну ділянку від 29 березня 2010 року. (т.1 а.с. 155)

Відповідно до витягу з рішення Обухівської міської ради № 483 від 29 липня 2010 року ОСОБА_3 був наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з «ведення особистого селянського господарства» на землі «під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» за адресою: АДРЕСА_1. (т.1 а.с.156)

Таким чином, з аналізу вказаних документів судом встановлено, що земельна ділянка, на якій здійснювалося будівництво будинку належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3

7 серпня 2010 року між ОСОБА_3 (Замовник) та ФОП ОСОБА_7 (Підрядник) був укладений договір підряду № 7/08/2010.

За пунктом 1.1 цього Договору, предметом договору є виконання комплексу будівельно-монтажних робіт на будівництві об'єкта, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.(т.1 а.с. 171-173)

Відповідно до Акту приймання виконаних робіт, додатків №1 та №2 до даного договору підрядником були виконані земляні роботи під фундамент та підвал, бетонні роботи (фундамент, плити перекриття, сходи), кладка стін із газоблоків, влаштування покрівлі. Вартість робіт склала 77 900 грн., та на акті міститься розписка ОСОБА_7 про отримання 27 000 грн. в рахунок виконаних робіт.(т. 1 а.с. 174-176)

Відповідно до договору № 20 від 12 червня 2009 року, укладеним між ТОВ Фірма «Т.М.М.» та ОСОБА_3, на виконання замовлення останнього підприємство виготовило та поставило вікна та двері на суму 20 360,43 грн. (т.1 а.с. 192-198)

Відповідно до копій рахунку-фактури № від 17 серпня 2010 року, товарного чека № 00084948 від 26 серпня 2010 року, накладної № 0009153 від 20 серпня 2010 року, накладної № 0011014 від 2 листопада 2010 року, накладної № 0011015 від 2 листопада 2010 року, накладної № 0011016 від 2 листопада 2010 року, накладної № 0011035 від 2 листопада 2010 року відповідач ОСОБА_3 оплатив та йому було поставлено як замовнику арматура, товарний бетон, блоки УДК, клей в мішках, вікна за вказаним вище договором, брус, черепицю, а всього на суму 197 467 грн. (т. 1 а.с.177-183)

Усього відповідачем ОСОБА_3 надано на підтвердження виконання робіт і витрачених матеріалів на суму 321 517 грн.(т. 1 а.с. 168-227)

За клопотанням позивача судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза визначення вартості фактично виконаних будівельних робіт і матеріалів при будівництві вищевказаного житлового будинку. (т. 1 а.с. 204-213 т. 2 а.с. 43-44)

За висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України від 21 червня 2018 року № 6894/18-43, загальна вартість будівельних робіт з будівництва житлового будинку №2/7 по вул. Солов'їній (колишня М. Раскової) в м. Обухів Київської області (в тому числі споруд), в цінах на час проведення дослідження складає 1 186 592 грн. з ПДВ.

Визначити вартість фактично виконаних будівельних робіт та матеріалів при будівництві вищевказаного житлового будинку, окремо, згідно даних візуально-інструментального обстеження та документальних даних не вбачається можливим, оскільки: при будівництві об'єкта дослідження виконувались види робіт, які належать до прихованих, акти виконаних робіт форми КБ-2в з відомостями ресурсів на будівництво та акти на закриття прихованих робіт по будівництву житлового будинку надано не було.

Встановити конкретний період будівництва житлового будинку не вбачається можливим з вищенаведених підстав.(т. 2 а.с. 100-113)

Оскільки судовим експертом визначена вартість будівельних робіт з будівництва в цінах на час проведення дослідження (червень 2018 року), а позивачем заявлено про стягнення понесених витрат здійснених на будівництво за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі (09 вересня 2006 року - 22 грудня 2014 року), зазначені експертом обсяг будівництва і вартість будівельних робіт і матеріалів в сумі 1 186 592 грн. з ПДВ виходять за межі спірного періоду, а тому, враховуючи висновок експерта щодо неможливості встановити конкретний період будівництва, не можуть вважатись здійсненими за період перебування ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.(т. 2 а.с. 98-113)

Надані позивачем фотокартки етапів будівництва цього будинку та копії витягів з інтернет-сайтів про пропозиції продажу цього будинку не свідчать про участь позивача у будівництві будинку за рахунок спільних коштів подружжя. (т.1 а.с. 17-43)

За наданими до суду копіями договору про надання населенню послуг з газопостачання № 80315 від 22 серпня 2011 року, квитанцій про сплату наданих послуг, копії договору № 2885 від 22 березня 2011 року щодо проведення проектних робіт з газопостачання, актів приймання-передачі робіт, актів виконаних робіт, актів перевірки, робочого проекту, копії договору про користування електричною енергією від 20 вересня 2010 року № 200877294, укладеним з ОСОБА_3 як власником будинку, акта приймання-передачі виконаних робіт, робочого проекту, технічні умови, авансових рахунків, квитанцій про сплату за користування електроенергією, замовником вказаних робіт, послуг і платником їх надання зазначений ОСОБА_3 (т.1 а.с.45-89)

Посилання позивача, що підпис в цих документах виконаний не ОСОБА_3 не спростовують того, що останній зазначений в цих документах замовником робіт і послуг та не можуть бути визнані доказом того, що вказані витрати понесені позивачем, тому колегія суддів визнала їх неспроможними та відхилила.

На підтвердження позовних вимог позивач також посилався на договір № 02/02/10 від 2 лютого 2010 року про розробку проектної документації, укладений між його батьком ОСОБА_4 та АТ «Київська пересувна механізована колона 2» щодо виконання робіт з розробки проектної документації на будинок, на договір оренди побутового вагончика № 138 від 1 вересня 2010 року, укладеним між ОСОБА_4 та ТОВ «Трейдом», рахунки-фактури, чеки в яких платником зазначений не позивач, а його батько - ОСОБА_4.(т.1 а.с.91-99, 108-111, 127-130, 132-153).

Проте ОСОБА_4 у цьому провадженні вимог не заявляв, а понесені ним витрати не можуть бути визнані витратами позивача за рахунок спільних сумісних коштів подружжя.

Долучені до матеріалів справи та досліджені судом копії накладних на поставку бетону, замовником за якими значиться позивач ОСОБА_1 вказують на те, що позивач був замовником певної партії бетону та за прибутковим касовим ордером від 20 серпня 2010 року № 003554 витратив 35 000 грн., за прибутковим касовим ордером № 004106 від 30 жовтня 2010 року витратив 9394.20 грн., за прибутковим касовим ордером № 004122 від 02 листопада 2010 року - 1800 грн., за накладними від 02 листопада 2010 року №№ 0011014, 0011015, 0011016 і 0011035 позивачу ОСОБА_1 відпущено оплачений ним бетон на загальну суму - 11194.20 грн., проте не зазначено на який об'єкт або на яку адресу, та на підставі якого договору виконувались роботи. (т.1 а.с. 100-106)

При цьому, накладні за № 0009153 від 20 серпня 2010 року на продаж бетону на суму 35 000 грн., та накладні від 02 листопада 2010 року №№ 0011014, 0011015, 0011016 і 0011035 які були видані на ім'я відповідача ОСОБА_3, на відміну від накладних наданих позивачем, містять зазначення адреси доставки будівельних матеріалів для будівництва належного відповідачу будинку (АДРЕСА_1) і відмітку про оплату придбаних будівельних матеріалів. (т.1 а.с. 101-106, 179-183)

Акт № 000925 від 04 лютого 2011 року щодо реалізації послуг на суму 125 грн. та накладна № 0011761 від 04 лютого 2011 року на суму 1250 грн. містять зазначення замовником - гр. ОСОБА_9, товарний чек № 23 від 13 грудня 2010 року на суму 6260 грн. (виготовлення спец планок покривлі) не містить зазначення платника та об'єкт цих робіт, копії чеків касових апаратів на суму 1574.60 грн., товарний чек № 232 від 07 червня 2012 року на суму 235.11 грн., рахунок - фактура № 048710 від 04 травня 2012 року про придбання кабелю на суму 1375.03 грн. не містять платника та об'єкт виконаних робіт, у рахунку-фактурі № СФ-0004530 від 04 травня 2012 року на придбання електричного обладнання на загальну суму 2427.68 грн. одержувачем зазначений не позивач, а гр.. ОСОБА_10, у накладній № 11/05-02 від 11 травня 2011 року придбання матеріалів на загальну суму 12411.90 грн. одержувачем і платником зазначений не позивач, а інша особа, у накладній № 236 від 04 липня 2011 року на суму 138.02 грн., № 352 від 05 липня 2011 року на суму 115.02 грн. на придбання цементу, товарні чеки № 952 від 29 липня 2011 року на суму 5540.14 грн. на придбання ПС-10, витратних матеріалів на суму 226.20 грн. покупець не зазначений, а тому не можуть бути визнані доказом витрат понесених позивачем.(т. 1 а.с. 107, 112-126)

Крім того, копії товарних чеків, рахунків фактур, накладних не містять інформації для будівництва (ремонту) якого об'єкту та хто придбавав вказані у цих документах матеріали та послуги. (т.1 а.с. 112-132)

Тому, вищевказані договори, акти виконаних робіт не можуть бути визнані належними та допустимими доказами на підтвердження вимог позивача ОСОБА_1 щодо визнання будівництва будинку за рахунок спільних коштів подружжя.

З цих підстав, суд першої інстанції підставно відхилив посилання позивача на покази допитаних районним судом свідків позивача ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_4.

Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства, встановлені по справі обставини і докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, рішення районного суду є законним і обґрунтованим, доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 05 квітня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова