ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/3506/18 Головуючий суддя І інстанції Герцов О. М.
Провадження № 22-ц/818/759/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із земельних правовідносин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В.,Кіся П.В.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2018 року в складі головуючого судді Герцова О.М. по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Золота Нива 1»про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

встановив:

09 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Золота Нива 1»про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

28 листопада 2018 року ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги і остаточно просив витребувати з чужого незаконного володіння ПП «Золота Нива1» на його користь земельну ділянку площею 6,2489 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Куньєвської сільської ради, КСП Жовтень, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Визнати недійсною додаткову угоду, укладену 12 жовтня 2011 року між ПП «Золота Нива 1» та ОСОБА_4, щодо внесення змін до умов договору оренди земельної ділянки площею 6,2489 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Куньєвської сільської ради, КСП Жовтень, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва від 17 вересня 2007 року.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 жовтня 2018 року по справі було відкрито провадження у справі.

28 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернувся із заявою про забезпечення позову та просив суд заборонити ПП "Золота нива 1", чи за їхнім дорученням іншим фізичним або юридичним особам, вчиняти будь-які дії, що будуть спрямовані на збирання врожаю, обробіток, посівні роботи та використання іншим чином спірної земельної ділянки, а саме: земельної ділянки площею 6,2489 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Куньєвської сільської ради, КСП Жовтень, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва до вирішення справи по суті.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2018 року було відмовлено у задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду незаконна, необґрунтована постановлена з недотриманням норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що суд не взяв до уваги належним чином обґрунтовану в заяві необхідність забезпечення позову, в якому ним було вказано на те, що на данийчас спірна земельна ділянка використовується за призначенням відповідачем ПП «Золота нива 1» самовільно, без згоди та погодження з орендодавцем, що можна трактувати як грубе порушення вимог земельного законодавства з метою незаконного використання землі та в подальшому отримання прибутку.

Вважав, за необхідне вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ПП «Золота Нива 1» вчиняти будь-які дії, що будуть спрямовані на збирання врожаю, обробіток, посівні роботи та використання іншим чином спірної земельної ділянки, оскільки невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду. Крім того, забезпеченняпозову є тимчасовим захистом до вирішення справи по суті, а невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Зазначив, що не застосування судом першої інстанції частини 3 статті 153 ЦПК України вважає свідченням вибіркового правосуддя, яке не спрямоване на встановлення усіх обставин справи, необхідних для об'єктивного розгляду заяви про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Золота нива 1» просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи скарги не відповідають дійсності та необґрунтовані.

У відзиві зазначено, що відповідач законно, на підставі договорів оренди зі спадкодавцем позивача, які не припинені, використовує за призначенням відповідно до ст. 95 ЗК України земельні ділянки для сільськогосподарського виробництва, і для отримання озимої пшениці врожаю 2019 року виконало відповідні польові роботи, внаслідок чого понесли значні витрати на посівний матеріал добрива тощо. Задоволення заяви про забезпечення позову перешкоджає веденню ПП «Золота нива 1» господарської діяльності, унеможливить своєчасний, передбачений технологією вирощування, збір належного відповідачу врожаю озимої пшениці і земельної ділянки, що призведе до загибелі врожаю на земельній ділянці площею 6,2489 га та заподіяння ПП «Золота нива 1» значних збитків у зв'язку з неотриманням продукції і доходів з земельної ділянки.

Вказано, що відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Зазначений позивачем вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Позивачем не наведено у заяві про забезпечення позову та не надано суду доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову, заявленого ОСОБА_3, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржена ухвала відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно вимог ст. ст. 149,150,151,152, 153 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов'язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

У частині 1 ст.775 ЦК України передбачено, що наймачеві належить право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані ним у результаті користування річчю, переданою у найм.

Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 09 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Золота Нива 1»про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Предметом спору у даній справі є вимога про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння ПП «Золота Нива 1» на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 6,2489 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Куньєвської сільської ради, КСП «Жовтень» з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до договору оренди землі від 17.09.2007 року ОСОБА_4 передала вищевказану земельну ділянку в строкове платне користування для ведення сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Куньєвської сільської ради строком на 7 років, договір зареєстрований в Ізюмському міськрайонному відділі Харківської регіональної філії державного земельного кадастру про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 грудня 2007 року за № 20.

Згідно до додаткової угоди укладеної 12.10.2011 року між ОСОБА_4 та ПП «Золота Нива 1», та п.2 було підвищено розмір орендної плати до 3% від грошової оцінки земельної ділянки та було продовжено дію договору на 7 років (а.с.47). Орендарем вчиняються дії щодо користування нею в межах здійснення ПП «Золота Нива 1» своєї господарської діяльності, яка, згідно положень ст.ст.149-153 ЦПК України та роз'яснень, наданих у п.4 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, є охоронюваною та не може бути обмежена шляхом забезпечення позову.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 серпня 2018 року ОСОБА_3 успадкував зазначену земельну ділянку після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтованих підтверджень ОСОБА_3 щодо необхідності забезпечення позову та його наслідків суду надано не було. Крім того, суд врахував, що неспівмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, дійшов висновку, що вжиття запропонованих позивачем заходів є надмірним втручанням у права відповідача. Крім того, стороною позивача не доведено, що їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне підприємство «Золота Нива 1» 33897138 є юридичною особою, яке займається діяльністю щодо вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур та інш.

Відповідно до п. 15, п. 16 вказаного договору, земельна ділянка надається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення (а.с.12).

В абз.3 п.30 Договору закріплені права Орендаря: використовувати орендовану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зі змісту абз.3 п.31 Договору вбачається, що обов'язки Орендаря: використовувати орендовану земельну ділянку відповідно до мети, визначеної у п.15, 16 Договору, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного і екологічного законодавства державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі.

Згідно ст.25 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем.

Частиною 1 ст.95 ЗК України встановлено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Співмірність у застосуванні заходів забезпечення позову передбачає дотримання судом такого балансу інтересів сторін, що виключає як надмірні негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову для приватних прав та інтересів відповідача, так і негативні наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для прав та інтересів позивача, пов'язаних із публічних інтересів правосуддя, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову позивачем ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися майном, може призвести до незворотних наслідків. Вжиття таких видів забезпечення позову обумовить неможливість вести господарську діяльність, що в подальшому буде призводити до збитків господарства, та не буде сприяти виконанню рішення суду, а навпаки, унеможливить його виконання.

Діючим цивільно-процесуальним законодавством передбачений вичерпний перелік видів забезпечення позову. В даному випадку, враховуючи заявлений предмет спору та підстави його обґрунтування, обрані позивачем види забезпечення позову не можуть бути застосовані до виниклих правовідносин. Разом з тим сторона не обмежена правом повторно звернутись до суду із відповідною заявою, обравши при цьому інший вид його забезпечення, з метою виконання в майбутньому рішення суду про стягнення збитків, в разі задоволення позовних вимог.

Оскаржувана ухвала суду про забезпечення позову щодо заборони користування вказаною земельною ділянкою порушить права Приватного підприємства «Золота Нива 1» на ведення господарської діяльності на орендованій земельній ділянці.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу правильно врахував, що вжиті заходи забезпечення позову, щодо заборони користування земельною ділянкою, перешкоджають господарській діяльності підприємства, у зв'язку з чим буде порушено права відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність заяви про забезпечення позову, оскільки до суду не було надано обґрунтованих підтверджень ОСОБА_3 щодо необхідності забезпечення позову забороною ПП "Золота нива 1", чи за їхнім дорученням іншим фізичним або юридичним особам, вчиняти будь-які дії, що будуть спрямовані на збирання врожаю, обробіток, посівні роботи та використання іншим чином спірної земельної ділянки, а саме: земельної ділянки площею 6,2489 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Куньєвської сільської ради, КСП Жовтень, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва до вирішення справи по суті.

Такий вид забезпечення, за відсутності відповідного зустрічного забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення) внаслідок припинення господарської діяльності, слід визнати непропорційним процесуальним тягарем.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду, які відповідають вимогам ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що передбачено у ст. 78 ЦПК України про допустимість доказів. Належними є доказами які містять інформацію щодо предмета доказування: обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, ст. 77 ЦПК України.

Колегія суддів виходить із того, що позивач також не навів обставин, які б підтверджували те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції надав правильну оцінку заяві про забезпечення доказів, виклав в ухвалі мотиви з яких виходив, відмовляючи у задоволенні заяви, висновки суду доводами скарги не спростовані.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2018 року-залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

П.В.Кісь.