Номер провадження: 22-ц/813/21/19
Номер справи місцевого суду: 503/610/16-ц
Головуючий у першій інстанції Сопільняк О.М.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2019 року м. Одесf

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Кодимської міської ради Одеської області на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Кодимської міської ради Одеської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування завданої моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Кодимської міської ради Одеської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди. Вимоги обґрунтовувала тим, що 30 листопада 2015 року розпорядженням голови Кодимської міської ради Одеської області її було звільнено з посади бухгалтера виконавчого комітету Кодимської міської ради відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України. В день звільнення з нею в супереч статті 116 КЗпП України не проведено повного розрахунку, заробітну плату було виплачено частково лише 03 грудня 2015 року в сумі 1 952 грн. у зв'язку з тим, що заробітна плата була виплачена не в повному обсязі, 04 грудня 2015 року вона звернулася до відповідача із заявою про перерахунок виплачених коштів ,після чого 15 грудня 2015 року отримала заробітну плату в сумі 143 грн.80 коп. та 02 лютого 2016 року ще 90 грн.36 коп.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 30 листопада 2015 року по 01 лютого 2016 року в сумі 4 050 грн.18 коп. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди , завданої несвоєчасною виплатою заробітної плати.

Справа розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Кодимського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Кодимської міської ради Одеської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування завданої моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Кодимської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені - 4050 грн. 18 коп. та на відшкодування моральної шкоди спричинену в наслідок порушення строків розрахунку при звільнені-500 грн. В задоволенні решти позовних вимог-відмовлено. Стягнуто з Кодимської міської ради Одеської області на користь держави судовий збір,в розмірі 606 грн.32 коп.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з винесенням нового рішення, яким у задоволені заявлених вимог ОСОБА_3 до Кодимської міської ради Одеської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування завданої моральної шкоди- відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. В своїй заяві ОСОБА_3 просить справу слухати за її відсутності.

В силу ст.372 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН:

Заявник в апеляційній скарзі посилається на те, що виплату ОСОБА_3 нарахованих коштів проведено 01.12.2015 року через управління держказначейства та надано клопотання до фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з приводу відшкодування лікарняних. Лише в січні 2016 року було перераховано позивачці кошти за період тимчасової непрацездатності.

Судом невірно розраховано розмір середнього заробітку, не враховані первинні документи бухгалтерського обліку, які судом не затребувані від Подільського ВП ГУНП в Одеській області. При обчислення середньої заробітної плати ,відповідно до КМУ від 08.02.1995 року № 100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховується допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. При цьому звертають увагу, що судом не перевірено табель робочого часу позивачки за вересень-жовтень 2015 року, розпорядження про премії та відпустки за вересень-жовтень 2015 року, відомості нарахування заробітної плати за вересень - жовтень 2015 року.

Заявник зазначає, що ОСОБА_3 перебувала у відпустці та отримувала одноразові виплати у вересні та жовтні 2015 року. Заробітна плата за вересень 2015 року склала 6 213,85 грн., а за попередні 8 місяців не перевищувала 3000 грн.

Посилаючись на те, що рішення суду, винесене на підставі неналежних доказів просили задовольнити апеляційну скаргу .

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ.

Задовольняючи заявлені вимоги районний суд виходив з того, що відповідач розрахувався з ОСОБА_3 при звільнені в повному обсязі 20 січня 2016 року, а тому на спірні правовідносини розповсюджуються вимоги ст.117 КЗпП України так як невиплата звільненому працівникові всіх сум є триваючим правопорушенням , а тому позивач правомірно визначила остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Розраховуючи середньомісячний заробіток районний суд керувався вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, враховуючи диспозитивність, як основну засаду (принцип) цивільного судочинства

Стягуючи на користь позивачки моральну шкоду районний суд керувався вимогами ст.237-1 КЗпП України та враховуючи обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, характер і тривалість цих страждань, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках та виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості визначив її розмір в сумі 500 грн.

Судова колегія погоджується з такими висновками районного суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП україни при звільненні працівника виплата всіх сум,що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Встановлено, що заяву про звільнення з роботи ОСОБА_3 подала до Кодимської міської ради Одеської області 18 листопада 2015 року. У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю позивача в період з 19 по 27 листопада 2015 року розпорядження про її звільнення було винесено наступного робочого дня після закінчення тимчасової непрацездатності, тобто 30 листопада 2015 року.

Платіжним дорученням № 809 від 01 грудня 2015 року Кодимська міська рада Одеської області на рахунок управління державної казначейської служби України в Кодимському районі перерахувала грошові кошти в сумі 4 097 грн.99 коп., з яких 1 952 грн.08 коп. - для виплати ОСОБА_3 заробітної плати за грудень місяць 2015 року.

04грудня 2015 року та 25 грудня 2015 року ОСОБА_3 зверталась до Кодимської міської ради Одеської області із заявами про донарахування їй належної заробітної плати,після чого платіжними дорученнями № 894 від 14 грудня 2015 року та № 11 від 19 січня 2016 року позивачеві було перераховано 143 грн.81 коп. - компенсацію за невикористану відпустку та 90 грн.36 коп.- нарахування за листком непрацездатності.

З врахуванням зазначеного, судова колегія приходить до висновку, що при звільнені ОСОБА_3 роботодавець не розрахувався з нею у повному обсязі. Перебіг позовної давності почався з 20 січня 2016 року,тобто на наступний день після проведення з позивачем 19 січня 2016 року фактичного розрахунку.

За правилами ст.76 ч.1 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи.

Матеріали справи не містять відомостей, що Кодимська міська рада Одеської області була позбавлена можливості здійснити нарахування належних позивачеві коштів в день звільнення відповідно до вимог статті 116 КЗпП України .

Надання клопотання до фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з приводу відшкодування лікарняних не є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності та поважною причиною невиплати ОСОБА_3 належних до виплат грошових коштів при її звільнені.

Враховуючи наведене,судова колегія приходить до висновку про наявність вини відповідача у невиплаті ОСОБА_3 належних їй при звільнені сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України.

Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, районний районний суд на підставі статті 117 КЗпП України правомірно дійшов до висновку про стягнення на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, так як роботодавець не довів відсутності в цьому своєї вини.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, зокрема згідно п. 4 не враховуються: матеріальна допомога, виплати за щорічну і додаткову відпустки та допомога у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно неодноразових ухвал Кодимського районного суду Одеської області щодо витребування з Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про розмір доходів отриманих ОСОБА_3 за вересень та жовтень 2015 року отримано відповідь про її відсутність( а.с.163).

На запит Одеського апеляційного суду Кодимська міська рада Одеської області повідомила про неможливість надання довідки про заробітну плату при звільнені посилаючись на вилучення всіх документів 08.07.2017 року працівниками Подільського ВП ГУНП в Одеській області.

Визначаючи розмір середньої заробітної плати районний суд виходив з довідки виданої Балтським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області за формою ОК-5 так як інші відомості щодо доходів ОСОБА_3 сторонами суду не надано,хоча обов'язок доказування обставин справи покладається на кожну із сторін спору.

Судова колегія погоджується з розрахунковим періодом визначеним судом першої інстанції , що становить за період з 01.12.2015 року по 19 січня 2016 року-34 дні та визначений середньоденний заробіток позивача перед звільненням в сумі - 232 грн.08 коп. Судова колегія погоджується з судженням районного суду щодо визначення розміру середньоденного заробітку за час затримки розрахунку з застосуванням принципу диспозитивності, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль у організації свого життя.

Судова колегія погоджується з визначеною сумою моральної шкоди в розмірі 500 грн. виходячи з засад виваженості,розумності та справедливості.

З огляду на положення ст.141 ЦПК України судова колегія погоджується з висновком районного суду щодо покладенням судових витрат на відповідача .

Виходячи з того, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі,надані сторонами докази,правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон,який їх регулює , судова колегія з підств ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу залишає без задоволення, а рішення суду-без змін.

Керуючись ст. 367,368,374, 375,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,- ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Кодимської міської ради Одеської області залишити без задоволення,а рішення Кодимського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2018 року-без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 03.04.2019 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра