КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 759/9006/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Сенько М.Ф.

02 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Молочна слобода», ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Молочна слобода» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» та просив визнати незаконним та скасувати наказ №34-к від 14 травня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Київської філії ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» та поновити на зазначеній посаді; стягнути з відповідача оплату за час вимушеного прогулу з 15 травня 2018 року по дату прийняття судом рішення у справі; моральну шкоду в сумі 614 730,84 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ директора Київської філії ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» від 14 травня 2018 року №34-к «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Київської філії ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода»; стягнуто з ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» на користь ОСОБА_1 228 815,72 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням обов'язкових зборів та платежів та 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти вимог позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3207/2019
В апеляційній скарзі ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування та невідповідність висновків суду обставинам, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивача було звільнено за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків на підставі повно та всебічно досліджених обставин за результатами проведеного уповноваженими працівниками відповідача розслідування. Зазначив, що позивач, звільнивши 21 працівника Філії без відпрацювання ними двотижневого терміну, перевищив свої повноваження за посадою.

Звертає увагу на те, що для обґрунтування факту реальності можливих несприятливих наслідків у вигляді матеріальних збитків та підриву авторитету й ділової репутації товариства внаслідок дій позивача, відповідачем надані відповідні докази.

Вказує на акт розслідування фактів звільнення відповідальних осіб в Київській філії без проведення інвентаризації активів та зобов'язань від 14.05.2018, як на належний доказ у справі, який невмотивовано відхилив суд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру моральної шкоди та відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення даних вимог в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, не застосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню. В обґрунтування своїх доводів вказує, що через незаконне звільнення позивача йому завдано моральних страждань, психологічний дискомфорт і розуміння невідворотних проблем, що виникнуть при наступних спробах працевлаштування.

Зазначає на надання суду усіх необхідних документів щодо підтвердження витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1, ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Зазначив, що відповідач цілком правомірно звільнив позивача за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а тому твердження про спричинення останньому моральної шкоди є припущенням, необґрунтованим належними, достатніми та допустимими доказами. Вказує, що витрати на правову допомогу не підлягають стягненню.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники підтримали свою апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просили останню задовольнити, заперечували проти апеляційної скарги ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода», просили її залишити без задоволення.

Представники ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» підтримали апеляційну скаргу товариства в повному обсязі з підстав наведених в ній та просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, заперечували проти апеляційної скарги ОСОБА_1, просили її залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши наведені в скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишенню без задоволення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звільнено з роботи без законної на те правової підстави, а тому на поновлення прав позивача наказ відповідача №34-к від 14.05.2018 року «Про звільнення» підлягає скасуванню, як незаконний, і позивача, відповідно до ст. 235 КЗпП України, має бути поновлено на попередній роботі, з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд, з огляду на обставини справи, аналізу наданих доказів, виходячи із засад розумності та справедливості, прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що на думку суду буде необхідним і достатнім для врегулювання спору.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наказу директора ТОВ «ТД «Молочна слобода» № 6к від 06.02.2004 водія-експедитора ОСОБА_1 з 06.02.2004 переведено на посаду директора Київської філії ТОВ «ТД «Молочна слобода» на контрактній основі строком 6 місяців.

На підставі наказу ТОВ «ТД «Молочна слобода» № 36 к від 06.08.2004 ОСОБА_1 з 07.08.2004 переведено на посаду директора Київської філії ТОВ «ТД «Молочна слобода» на постійній основі.

Наказом директора ТОВ «ТД «Молочна слобода» №34-к від 14.05.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади директора Київської філії ТОВ «ТД «Молочна слобода» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (т. 1, а. с. 33-34).

Позивач зазначив, що під час роботи не допускав порушень трудових обов'язків, при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» не було дотримано вимог законодавства щодо підстав, умов та порядку його застосування, незаконними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 передбачено, що на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що рішення про звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе при наявності таких вимог: таке рішення застосовується до певних категорій працівників; при застосуванні вказаної статті закону необхідно встановити факт порушення працівником своїх трудових обов'язків; таке порушення повинно бути одноразовим та грубим; рішення про звільнення працівника може прийняти лише уповноважена на те особа.

З матеріалів справи вбачається , що позивач займав посаду керівника Київської філії ТОВ «ТД «Молочна слобода», внаслідок чого відповідач міг застосувати щодо нього п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Для звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України достатньо разового порушення керівним працівником своїх трудових обов'язків, але за умови, що таке порушення віднесене до розряду грубих.

Аналіз вказаної норми права дає можливість колегії суддів зробити висновок про те, що визначення ступеня тяжкості проступку належить до компетенції посадових осіб, які уповноважені призначати і звільняти керівних працівників.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим слід виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, а також з того, якої завдано чи могло бути завдано шкоди.

Обов'язковою умовою визнання діянь працівника як порушення трудових обов'язків є протиправність цих діянь, наявність вини, незалежно від її форми та причинного зв'язку між порушенням і його наслідками.

Порушення трудових обов'язків з прямим умислом може бути визнаним таким, що підпадає під п. 1 ст. 41 КЗпП України, навіть за відсутності шкідливих наслідків.

Під порушенням трудових обов'язків розуміється невиконання чи неналежне їх виконання. До трудових віднесені обов'язки працівника, визначені трудовим договором (контрактом), посадовою інструкцією, іншим локальним нормативним актом та законодавством про працю.

Керівника підприємства звільнює орган, який уклав з таким керівником трудовий договір (контракт) і є для керівника роботодавцем.

Під дію п. 1 ст. 41 КЗпП України підпадають і керівники окремих підрозділів юридичної особи, за умови, що такий підрозділ є майновим відокремлений, аж до відкриття окремих рахунків в банку.

Частиною 4 ст. 64 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Керівники відокремленого підрозділу, створеного юридичною особою, звільняються за відповідним наказом керівника юридичної особи.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що на вищезгаданій філії працівники не були задоволені розміром своєї заробітної плати, внаслідок чого 11.05.2018 позивач звільнив за відповідними заявами 21 працівника зазначеної філії, до складу яких входило майже усе керівництво останньої та матеріально відповідальні особи (головний бухгалтер, бухгалтер, комірників тощо)

11.05.2018 на адресу ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» від Директора Київської філії ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» ОСОБА_1 надійшли два пакети документів, які були доставлені кур'єрською доставкою «Нової пошти» на ім'я Директора ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» Борзило М.І. та інспектора з кадрів Татарчук JI.B. про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України з 11.05.2018 (без дотримання двотижневого строку попередження про звільнення, передбаченого ст. 38 КЗпП України), «в зв'язку з переїздом на інше місце проживання, а саме Республіка Польща» з додатками: копією Національного судового реєстру Польської Республіки та Договору оренди житла у м. Краків Польської Республіки на іноземній мові (т. 1, а. с. 37-59).

У зв'язку з отриманням від Позивача заяви про звільнення одразу ж в оперативному порядку директором ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» БорзилоМ.І. було прийнято рішення про відрядження до міста Києва його особисто, а також інших наступних працівників з числа керівного складу: головного бухгалтера Кульбіт A.B., начальника фінансового відділу Білоцерковського А.Б., начальника юридичного відділу Кизим Т.В., що підтверджується копією наказу «Про відрядження» від 11.05.2018 №11 (т. 1, а. с. 65).

Наказом Директора Відповідача «Про проведення приймання-передачі справ в Київській філії» від 11.05.2018 №24 у зв'язку з подачею заяви про звільнення Позивачем було негайно створено комісію з передачі справ від Директора Київської філії ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» ОСОБА_1 до Директора ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» Борзило М.І. в складі: Голови комісії - начальника фінансового відділу Білоцерковського А.Б., члена комісії - начальника юридичного відділу Кизим Т.В. (т. 1, а. с. 63-64).

11.05.2018 ОСОБА_1в порушення виконання обов'язкової процедури погодження одночасного звільнення численних працівників, передбаченої п. 8.6 Положення про Київську філію ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода», засобами телефонного зв'язку лише повідомив Директора Відповідача Борзило М.І. про факт підписання ним відповідних наказів про звільнення матеріально відповідальних осіб: начальника складу Київської філії ОСОБА_7, комірника Київської філії ОСОБА_8 та головного бухгалтера Київської філії ОСОБА_9, яка до того ж виконувала обов'язки касира в Київській Філії.

У зв'язку з чим Директором ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» було видано наказ від 11.05.2018 №25 про проведення повної інвентаризації активів та зобов'язань, оскільки сам Позивач перед звільненням матеріально-відповідальних осіб не провів відповідну інвентаризацію.

ОСОБА_1не погоджував можливість звільнення цих осіб безпосередньо в день звернення з відповідними заявами, в більшості з яких не було зазначено поважних причин, передбачених ст. 38 КЗпП, як це передбачено Положенням про Київську філію ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода», а лише поставив перед фактом про одноособово прийняте ним у формі наказів рішення.

Враховуючи неочікуваність такої ситуації для Відповідача, яка виникла раптово та не тривала в часі, з метою негайного вирішення кадрових питань та інших, пов'язаних із забезпеченням безперервної оперативно-господарської діяльності Київської філії, були в терміновому порядку відряджені уповноважені працівники ТОВ «ТД «Молочна слобода» та особисто Директор Борзило М.І.

В перший робочий день тижня - понеділок 14.05.2018 за наказом Відповідача №27 для проведення розслідування фактів звільнення матеріально відповідальних осіб в Київській філії, а також всіх працівників бухгалтерії без проведення інвентаризації активів та зобов'язань, було створено комісію з розслідування зазначених фактів у складі керівних відряджених працівників ТОВ «ТД «Молочна слобода», а саме: Голови комісії - начальника фінансового відділу Білоцерковського А.Б., членів комісії: головного бухгалтера Кульбіт A.B. та начальника юридичного відділу КизимТ.В. За результатами повно та всебічно проведеного розслідування комісія встановила, що 21 (двадцять одним) наказом за №№ 26-46 від 10.05.2018-11.05.2018, були одночасно звільнені численні працівники Київської філії у загальній кількості 21 (двадцять одна) особа з формулюванням звільнення - «за власним бажанням» за ст. 38 КЗпП України без дотримання двотижневого строку попередження про звільнення, а також за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України, яка передбачає одночасне волевиявлення працівника та роботодавця на звільнення.

Серед них наказом від 11.05.2018 №38 за угодою сторін була звільнена начальник складу ОСОБА_7, наказом від 11.05.2018 №31 за власним бажанням був звільнений комірник ОСОБА_8, наказом від 11.05.2018 №41 за власним бажанням у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною віком до 14 років була звільнена головний бухгалтер Київської філії ОСОБА_9, наказом від 11.05.2018 №40 за згодою сторін була звільнена бухгалтер ОСОБА_11, наказом від 11.05.2018 №36 за угодою сторін була звільнена бухгалтер Київської філії ОСОБА_12 (т. 1, а. с. 71-76).

Всі заяви про звільнення зазначених працівників були датовані 11.05.2018, та на них вчинено резолюцію про звільнення в цей же день без відпрацювання двотижневого терміну особисто ОСОБА_1

Крім того, наказами від 10.05.2018 та 11.05.2018 за власним бажанням без дотримання двотижневого строку попередження про звільнення були звільнені всі вантажники-комлектовщики, менеджер з логістики, менеджер з постачання, менеджер з маркетингу, всі водії-експедитори тощо, які забезпечували завантаження товару, його перевезення, передачу численним покупцям (торговим мережам, окремим магазинам тощо).

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції позивач пояснив , що таке звільнення відбулося фактично у зв'язку з незгодою працівників з рівнем заробітної плати, яку сплачував відповідач.

Одночасне звільнення переважної більшості працівників, в тому числі Головного бухгалтера та взагалі всіх працівників підрозділу бухгалтерії, які забезпечували функціонування Київської філії, як структурного підрозділу ТОВ «ТД «Молочна слобода», повністю паралізувало роботу Київської філії за умов наявних численних договорів та зобов'язань перед контрагентами, встановлених численними договорами штрафних санкцій за невиконання договірних зобов'язань, коштовних товарно-матеріальних цінностей та інших активів з фактичним скасуванням права роботи Київської філії з банками, органами податкової інспекції, прав на підписання первинних бухгалтерських, податкових, фінансових та інших документів.

Позивач, вчинивши зазначені дії, по суті повністю паралізував роботу підлеглого ТОВ «ТД «Молочна слобода» територіально відокремленого на дуже значній відстані від головного підприємства структурного підрозділу.

Зазначене дає обґрунтовані підстави зробити висновок про заздалегідь сплановані дії Позивача, направлені на зупинення роботи Київської філії з тяжкими наслідками для Відповідача в цілому.

За наведеного, колегія суддів вважає, що чисельне звільнення вищезгаданих працівників філії, без жодних намагань вирішити питання про подальше функціонування очолюваного ним територіально відокремленого структурного підрозділу охоплювалося єдиним умислом позивача по справі, який було направлено на фактичний зрив виробничого процесу Філії, а тому його дії підпадають під поняття одноразове грубе порушення трудових обов'язків, як директор Київської філії ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода»,

Колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції, що позивача притягнуто до відповідальності за вчинення множинних правопорушень, тобто за систематичне порушення трудових обов'язків, враховуючи наступне.

Систематичним порушенням трудової дисципліни з точки зору трудового законодавства вважається порушення, вчинене працівником, який раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної та громадської відповідальності, і порушив її знову.

Під систематичним невиконанням трудових обов'язків мається на увазі неодноразове здійснення працівником цих вчинків, що є умовою для звільнення за зовсім іншою правовою підставою, передбаченою п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП при наявності факту не першого, повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов'язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.

Тобто, працівник раніше (до моменту вчинення проступку, за який його роботодавець прагне звільнити за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП) порушував трудову дисципліну, не виконував своїх посадових обов'язків, у результаті чого до нього застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Враховуючи, що вищевказані дії позивача були вчинені 11.05.2018 та до нього попередньо не застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, тому такі дії слід вважати одноразовим порушенням, а не тривалим та системним, що може бути підставою для звільнення за інших підстав.

Звільнення 21 особи кількості працівників є одночасним, тому даний факт не являється свідченням множини порушень.

Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою звільнення керівника.

За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити перелік або систему порушень, за які був звільнений керівник, а лише одноразове грубе порушення, бажано, конкретних трудових обов'язків .

Відповідно до наказу від 14.05.2018 №34-к, ОСОБА_1 звільнено за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, що виразилось у звільненні матеріально відповідальних осіб Київської філії та працівників підрозділу бухгалтерії без проведення інвентаризації активів та зобов'язань та без вирішення питання про подальшу організацію бухгалтерського обліку в Київській філії, а також без погодження звільнення працівників з Директором ТОВ «ТД «Молочна слобода» Борзило М.І. або іншими посадовими особами Товариства, уповноваженими на те Директором Товариства (т. 1, а. с. 33-34).

Зазначений Наказ було прийнято на підставі повно та всебічно досліджених обставин за результатами проведеного уповноваженими працівниками ТОВ «ТД «Молочна слобода» розслідування.

Згідно з п. 8.6. Положення про Київську філію ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» передбачена потреба письмового узгодження фактів прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників Філії з директором Товариства або іншими посадовими особами Товариства, уповноваженими на те Директором Товариства, тому висновки суду першої інстанції про те, що саме директор філії приймає та звільняє працівників філії є хибними.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вивільнення вказаних працівників було узгоджено з керівництвом Товариства. Таке звільнення відбувалося з урахування балансу інтересів як працівників, так і роботодавця.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 було звільнено за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно із статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав.

Поновити на роботі можна тільки працівника, який звільнений незаконно, з порушенням процедури або за межами підстав, передбачених законом або договором, або за відсутності підстав для звільнення.

Якщо працівник звільнений обґрунтовано, з дотриманням процедури звільнення, підстав для поновлення його на роботі немає.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог законодавства, тому відсутні правові підстави щодо його поновлення на попередній роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За наведеного, враховуючи відсутність неправомірного звільнення позивача, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1-2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що при розгляді справ в суді апеляційної інстанції не знайшло своє підтвердження порушення прав позивача та позовні вимоги не підлягають задоволенню, відсутні правові підставі щодо вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

За наведеного вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Молочна слобода» знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов невірних висновків із неповним з'ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального права.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Отже відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з держави на користь ТОВ «Торговий дім «Молочна слобода» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5 148,36 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Молочна слобода» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Молочна слобода» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з держави на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Молочна слобода» судовий збір в розмірі 5 148,36 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 08.04.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова