ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4002/19 Справа № 182/1806/17 Суддя у 1-й інстанції - Тихомиров І. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Тихомировим І.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 27 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 14.09.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

25 квітня 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну картку «Універсальна Gold» відповідно до тарифів якої, ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань за вказаним договором, відповідач не виконував умови договору, в зв'язку з чим станом на 28.02.2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 26460,23 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 13654,34 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 11069,69 грн., штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1236,20 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати по справі.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що наявними у справі доказами підтверджується, що відповідач отримав картку банку із встановленим на ній кредитним лімітом, користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості.

Виходячи з презумпції правомірності правочину, посилаючись на практику Верховного Суду та вимоги чинного законодавства, позивач вважає доведеними факти виникнення та неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань, що виникли на підставі підписаної ОСОБА_2 анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

На підставі викладеного, позивач стверджує, що суд першої інстанції безпідставно звільнив відповідача від виконання договірних зобов'язань.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне на обґрунтоване, на його думку, посилаючись на не доведення позовних вимог позивача, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника ОСОБА_2 та Умов та Правил надання банківських послуг, з якими відповідач під час укладання договору був ознайомлений, що засвідчено особистим його підписом 14 вересня 2010 року (а.с.5).

Як видно з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», форма договору про надання банківських послуг, яка укладається між банком та держателем картки, складається із заяви, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів (а.с.6-30).

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ «КБ «Приватбанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежу по якому-небудь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за наданим позивачем розрахунком, станом на 28.02.2017 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 26460,23 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 13654,34 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 11069,69 грн., штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1236,20 грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з даним позовом позивач не надав належних і допустимих доказів, на підставі яких суд міг би дійти однозначного висновку про доведеність позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Підписавши 14.09.2010 анкету-заяву, ОСОБА_2 дав свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений.

Особливістю договору приєднання є саме те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Колегія суддів звертає увагу на те, що договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах.

Таким чином, додержується принцип свободи договору.

Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

На підставі викладеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що такий порядок укладення кредитних договорів не узгоджується з визначеними чинним законодавством правилами укладення письмових правочинів.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у Постановах від 06.02.2018 року № 755/2720/16-ц, від 07.03.2019 року № 755/18246/15-ц від 21.03.2018 року № 441/569/17.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач не тільки виявив бажання отримати кредитні кошти, а й підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку.

При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надав, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Тому висновок суду першої інстанції щодо непогодження сторонами переліку банківських послуг, які надаються позивачем на підставі договору, не відповідає встановленим обставинам справи.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, які виникли у зв'язку з підписанням ОСОБА_2 анкети-заяви від 14.09.2010 колегія суддів визнає необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідач по справі виконував зобов'язання за укладеним кредитним договором протягом строку з квітня 2013 року по липень 2016 року, оскільки вносив грошові кошти на погашення кредитної заборгованості. (а.с.3-4)

Також ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», на підтвердження виконання ним п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг щодо видачі кредитної карти «Універсальна», було надано цифрове зображення відповідача ОСОБА_2 з отриманою кредитною картою «Універсальна» (а.с.108) а в подальшому із перевипущеною карткою «Універсальна Gold» та паспортом (а.с.163).

Отже, як вбачається із матеріалів справи, відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 28.02.2017 року, становить 26460,23 грн. та складається з: заборгованості за кредитом - 13654,34 грн., заборгованст по відсоткам за користування кредитом - 11069,69 грн., штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1236,20 грн. - штраф (процентна складова).

Перевіряючи розрахунок заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості по процентам за користування кредитом має бути зменшений до 11069 грн. 69 коп., з огляду на наступне.

З розрахунку заборгованості (а.с.3-4) який наданий представником позивача станом на 28.02.2017 року, вбачається, що процентна ставка була збільшена з 01 вересня 2014 року з 27,60 відсотків річних до 32,40 відсотка річних, а з 01 квітня 2015 року з 32,40 відсотка річних до 42 відсотків річних.

Умовами і Правилами надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, не передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати тарифи.

Із заяви позичальника, доданої до позову вбачається, що процентна ставка на момент укладення договору була встановлена в розмір 27,60 % річних.

Згідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 10561 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у даному випадку умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно пункту 2.1.1.5.4 Умов і Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість.

Таким чином, в даному випадку позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і у випадку незгоди із запропонованими змінами зобов'язаний ініціювати розірвання договору.

Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, є нікчемною.

Згідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Суд відхиляє, як доказ, розрахунок заборгованості за договором від 14.09.2010 року укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем станом на 28.02.2017 року, наданий позивачем. Зокрема, в такому розрахунку застосовані збільшені розміри процентної ставки. Суд вважає таке збільшення розміру процентної ставки протиправним.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 27,6 відсотків річних як таку, що була встановлена на момент отримання відповідачем кредитної картки та відкриття карткового рахунку.

Згідно доданого до позову розрахунку заборгованості (а.с.3-4) розмір основної заборгованості за кредитом станом на 28.02.201 року становить 13646,75 грн.

Заборгованість по процентах, до підвищення процентної ставки по їх нарахуванню, станом на 01.09.2014 року, становить 35321 грн. 07 коп. та зменшенню не підлягає, оскільки нарахована в межах відсоткової ставки - 27,6 % річних

Згідно розрахунку поточна заборгованість за кредитним договором становить 13646,75 грн., таким чином, розмір 27,6% річних за один день прострочки становить 10 грн. 46 коп. (13646,75*27,6%:360днів), таким чином загальний розмір заборгованості по прцентам за період з 01.09.2014 року по 28.02.2017 року становить 9414 грн. (10,46 грн. * 900 днів прострочки).

Таким чином, згідно розрахунку, проведеного колегією суддів, загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 25.04.2010 року по 28.02.2017 року становить 44735,07 грн.

Згідно розрахунку позивача відповідачем по справі було сплачено 35111,63 грн. заборгованості за кредитним договором, яка була спрямована на погашення процентів за кредитним договором, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 9623,44 грн.

Крім того, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.7.6 передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний уплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1163,89 грн. - штраф (процентна складова від задоволеної суми позову).

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 14 вересня 2010 року станом на 28 лютого 2017 року у розмірі 24941,67 грн., з якої: 13654,34 грн. - заборгованості за кредитом, 9623,44 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1163,89 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно від задоволених позовних вимог, по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 1500 грн. (а.с.36) та за подання апеляційної скарги у розмірі 2250 грн. (а.с.164), а всього 3750 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14 вересня 2010 року в сумі 24941 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот сорок одна) грн. 67 коп., яка складається з 13654,34 грн. - заборгованості за кредитом, 9623,44 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1163,89 грн. - штраф (процентна складова).

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3750 (три тисячі сімсот п'ятдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: