Справа 484/107/19
Провадження № 2/484/460/19
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову

11.01.2019року суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Медведєва Н.А. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення авансу за попереднім договором

В С Т А Н О В И В:

10.01.2019р. до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу за попереднім договором в сумі 114975грн. Разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме, нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, що є у власності і знаходяться у відповідача ОСОБА_2, в межах заявленої суми до стягнення 114975грн.

Дослідивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову суд дійшов такого висновку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч.3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 15.11.2018р. між позивачем та відповідачем, який діяв як фізична особа-підприємець, був укладений попередній договір №0210 про купівлю-продаж транспортного засобу, за умовами якого 15.11.2018р. сторони зобов'язались укласти основний договір. На виконання умов попереднього договору позивач здійснив оплату авансу в сумі 114975,32грн. на рахунок відповідача. Однак основний договір укладений не був, жодних повідомлень від відповідача про придбання чи не придбання транспортного засобу для його наступної передачі позивачу відповідач не направляв. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача аванс у вказаній вище сумі. Таким чином між сторонами дійсно виник спір.

Однак у своїй заяві позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на все рухоме, нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, що є у власності і знаходяться у відповідача в межах заявленої суми до стягнення 114975грн.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Позивач не надав суду будь-які відомості щодо належного відповідачу рухомого і нерухомого майна, матеріальних цінносте та грошових коштів, у зв'язку із чим, із урахуванням принципу диспозитивності, не довів співмірності заходів забезпечення позову, на застосуванні яких він наполягав, заявленим позовним вимогам.

Враховуючи інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких підлягають обмеженню й можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, суд позбавлений можливості за відсутності відомостей про наявність у відповідача рухомого і нерухомого майна надати оцінку співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а отже і застосувати такі заходи.

З урахуванням наведеного неможливо забезпечення позову у спосіб, що заявлений позивачем, а саме: шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу.

Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений в постанові Верховного Суду у справі № 757/22291/17-ц.

Таким чином, оскільки позивачем не вказані чіткий перелік майна відповідача, будь-які відомості про наявність такого майна у відповідача, а також приблизна вартість цього майна, питання співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам є невизначеним, що унеможливило вжиття судом заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.

При цьому, позивач не позбавлений права звернутися із заявою про накладення арешту на конкретне майно (нерухоме та/або рухоме (автомобілі, предмети мистецтва, інше коштовне майно, грошові кошти на рахунках, акції, облігації тощо), належне відповідачу, орієнтовною вартістю у межах ціни позову.

На підставі вищевикладеного, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 258-260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення авансу за попереднім договором шляхом накладення арешту на все рухоме, нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, що є у власності і знаходяться у відповідача, в межах заявленої суми до стягнення в розмірі 114975грн. відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньої до Миколаївського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Суддя Н.А. Медведєва