Провадження № 2/761/313/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Кузик О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакай Ганна Іванівна про визнання правовідносин припиненими та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 3-12 т.1) до відповідачки ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакай Г.І., в якому просила суд:

- визнати припиненими правовідносини за договором від 24 грудня 2014р. дарування квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з його виконаним належним чином та в повному обсязі;

- визнати право власності позивачки на зазначену вище квартиру, яку вона отримала у власність на підставі договору від 24 грудня 2014р. дарування.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що Шевченківським районним судом м. Києва розглядалась цивільна справа № 761/29309/16-ц про визнання вище наведеного договору дарування, укладеного між сторонами недійсним.

Згідно Звіту про оцінку майна квартири АДРЕСА_2 № 2 складеного ТОВ «Міжрегіональний експертно-правовий центр» вартість вказаної квартири станом на 12 серпня 2016р. становить 149194,00 грн. Зазначає, що під час розгляду цивільної справи № 761/29309/16-ц ОСОБА_2 стверджувала, що фактично уклала не договір дарування, а договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов'язана сплатити ОСОБА_2 одноразово 40000,0 грн., сплачувала на користь ОСОБА_2 кожен місяць по 700,0 грн., також ОСОБА_2 переселили на постійне проживання у Пансіонат Ветеранів праці у м. Києві., а тому ОСОБА_2 підписала договір дарування квартири від 24 грудня 2014р. помилково, бо у зв'язку з віком не розуміла суті того, що відбувається.

У зв'язку з цим, позивачка звернулась із цим позовом до відповідачки, оскільки відповідачка не визнає її право власності на наведену вище квартиру і вважає що її право власності на спірну квартиру порушене у зв'язку з поданням ОСОБА_2 позову про визнання недійсним договору дарування та вказує на те, що вона фактично сплачує за надані житлово-комунальні послуги та зробила майже капітальний ремонт у квартирі, здійснила її перепланування і використовує спірну квартиру при здійсненні підприємницької діяльності, як приватного підприємця для отримання доходу шляхом здачі в оренду. Таким чином вважає, що договір дарування законний та просить визнати правовідносини за договором від 24 грудня 2014р. дарування спірної квартири, у зв'язку з його виконанням належним чином та в повному обсязі, просить визнати право власності на цю квартиру за собою, оскільки мало місце її поліпшення, що підтверджується наданими копіями звітів про оцінку спірної квартири за різні періоди, копіями фотографій спірної квартири, копіями технічних паспортів на квартиру.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Гуменюк А.І. від 26 грудня 2016р. було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Розпорядженням від 10 листопада 2017р. № 01-08-783 здійснено повторний автоматичний розподіл справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначеного головуючого суддю Волошина В.О.

12 березня 2018р. стороною відповідача було подано до суду відзив на позов (а.с. 241-250 т. 1, а.с. 1-6 т.2), в якому сторона заперечувала проти позову та зазначила, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017р. по цивільній справі № 761/29309/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування спірної квартири, позов ОСОБА_2 задоволено визнано недійсним договір дарування та визнано за нею право власності на спірну квартиру. Рішенням апеляційної інстанції було встановлено, що волевиявлення ОСОБА_2 на підписання договору дарування не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, а тому це спростовує доводи позивача щодо законності укладення договору дарування та усвідомлення ОСОБА_2, що вона саме підписує договір дарування, та вона помилялась щодо правової природи правочину і сподівалась на укладення із позивачем договору довічного утримання. Також сторона відповідача зазначала, що позивачкою не надано належних доказів проведення нею ремонту у спірній квартирі, а звіти про оцінку майна, зроблені за різні періоди та незрозуміло де і коли зроблені фото не є належними доказами проведення ремонту саме у спірній квартирі. Також на думку сторони відповідача, звернення останньої до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування є правом сторони, визначене Конституцією України на судовий захист, а тому подання нею позову про визнання недійсним договору дарування не є порушенням права власності позивачки на спірну квартиру.

23 квітня 2018р. стороною позивача було подано до суду відповідь на відзив (а.с. 9-17), в якому сторона позивача зазначала, що в порядку визначеному законом стороною було подано касаційну скаргу на рішення апеляційної інстанції по цивільній справі № 761/29309/16-ц, розгляд якої ще не закінчений. Також сторона позивача у відповіді на відзив звертала увагу суду, що з часу укладення договору дарування мало місце значне поліпшення спірної квартири, оскільки позивачкою було проведено оздоблювальний ремонт, з заміною сантехнічного обладнання, електричної проводки, вікон, у зв'язку з чим суттєво збільшилась вартість квартири. Крім того, волевиявлення відповідачки при укладанні договору дарування було вільним.

В судовому засіданні 06 грудня 2018р. представник позивачки ОСОБА_4 у вступному слові, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданої відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні 06 грудня 2018р. представник відповідачки у вступному слові, проти позову заперечувала, з підстав, наведених у відзиві на позов, просила суд залишити позов без задоволення, зазначаючи, що стороною позивача невірно обрано спосіб захисту, заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки сторона позивача користалась похилим віком відповідачки, яка в силу свого віку та освіти не могла зрозуміти правову природу договору довічного утримання та договору дарування. Також представник звертала увагу суду, що постановою касаційної інстанції у цивільній справі № 761/29309/16-ц, касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційної інстанції залишено без задоволення.

В судове засідання 20 березня 2019р., сторони та третя особа, не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, сторона відповідача та третя особа подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому сторона відповідача додатково повідомила суд, що зі спірної квартири, доступу до якої відповідачка не має, були викрадені побутова техніка, сантехніка, міжкімнатні двері та інші речі, у зв'язку з чим мало місце залиття нижче розташованої квартири в будинку. Також, в ході обстеження квартири АДРЕСА_1, комісією ВОП «Золотоустівська», було встановлено, що ця квартира перебуває у незадовільному технічному стані, здійснено її перепланування з порушенням діючих будівельних норм та правил, відсутнє вікно у віконному отворі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що в 2016р. ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним, укладеного між сторонами 24 грудня 2014р., договору дарування квартири АДРЕСА_3, оскільки не мала наміру відчужувати цю квартиру за договором дарування, розраховуючи на отримання від ОСОБА_1 догляду після укладення договору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017р. по справі № 761/29309/16-ц у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017р. зазначене рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017р. - скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений 24 грудня 2014р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - недійсним. Повернуто ОСОБА_2 у власність квартиру АДРЕСА_2. Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017р. залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва по справі № 761/29309/16-ц від 21 листопада 2017р. встановлена наявність помилки ОСОБА_2 при підписанні договору дарування.

У судовому засіданні представник позивача стверджував, що позивачкою було здійснено капітальний ремонт, що є невід'ємними поліпшенням спірної квартири та вважає що це є підставою для визнання за позивачкою права власності на всю квартиру або на її частку.

Так, судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру станом на 2014р., спірна квартира складається з однієї житлової кімнати площею 19,60 м. кв., кухні площею 6,10 м.кв., ванної кімнати 3,0 м. кв., коридору 2,5 м.кв.

Відповідно до технічного паспорту станом 2016р. вбачається та підтверджено представником позивача, що позивачем було здійснено самочинне перепланування у спірній квартирі та визначено житлову площу і кількість кімнат неможливо.

Відповідно до ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

В даному випадку ця норма не підлягає застосуванню до вимог позивачки ОСОБА_1, оскільки право власності на спірну квартиру повністю визнано за ОСОБА_2

За положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009р. № 9, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину.

Отже, договір дарування, який позивачка просить визнати припиненим та визнати за нею право власності є недійсним та не створює жодних правових наслідків, крім реституції.

До того ж, позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу, що саме нею було проведено ремонт у спірній квартирі, не надано відомостей у якому стані знаходилась спірна квартира до підписання договору дарування від 24 грудня 2014р.

Звіти про оцінку майна, а саме спірної квартири, здійснені 09 грудня 2014р., 12 серпня 2016р. та 14 вересня 2016р. не доводять здійснення саме позивачкою капітального ремонту.

Фотографії спірної квартири, надані позивачкою, не доводять, що саме ОСОБА_1 здійснила ремонт, оскільки неможливо визначити, коли вони були зроблені (до підписання договору дарування чи після). Крім того, судом враховано, що станом на 27 лютого 2019р. спірна квартира перебуває у неналежному технічному стані.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 216, 236, 334, 717, 719, 744, 745 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009р. № 9, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_4) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_5), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакай Ганна Іванівна (місцезнаходження: АДРЕСА_6) про визнання правовідносин припиненими та визнання права власності - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 29 березня 2019р.

Суддя: