Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"25" березня 2019 р. Справа № 608/1310/18
Номер провадження2/608/143/2019
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Яковець Н. В.
з участю секретаря Олійник О.С.
представника позивача ОСОБА_2
представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4
представника третьої особи ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_6 профспілкова організація працівників АТ «УкрСиббанк» Київської місцевої професійної спілки «Захист праці» про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ Укрсиббанк, за участю третьої особи ОСОБА_6 профспілкової організації працівників АТ Укрсиббанк Київської місцевої професійної спілки «Захист праці» про поновлення на роботі та виплачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В позовній заяві позивач зазначив, що з грудня 2014 року працював на посаді начальника Відділення №79 АТ "УкрСиббанк". З 08 серпня 2017 року став членом ОСОБА_6 профспілкової організації працівників АТ "УкрСиббанк" Київської місцевої професійної спілки "Захист праці" (далі по тексту Заяви - Профспілка), що підтверджується протоколом засідання профспілкового комітету Профспілки №2017/08/08-01 від 08.08.2017 року. Відповідач був повідомлений про прийняття його в члени Профспілки, що підтверджується повідомленням від 08.08.2017 року.
01.06.2018р. за підписом Голови ОСОБА_6 профспілкової організації працівників АТ «УкрСиббанк» Київської місцевої профспілки «Захист праці» ОСОБА_5 на адресу АТ «УкрСиббанк» була направлена відповідь вих.№2018/06/01-02 від 01.06.2018 року про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 Вважають, що така відмова є необґрунтованою, в ній відсутні жодні посилання на вимоги законодавства України, які б свідчили про порушення будь-яких прав Позивача зі сторони ПАТ "УкрСиббанк". У зв'язку з чим Банк вправі був звільнити Позивача без згоди вищевказаного профспілкового органу, оскільки, відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник та у разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Враховуючи те, що у ПАТ «УкрСиббанк» дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці, що призвело до скорочення штату, які стали підставою вивільнення працівників, у тому числі позивача, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, при цьому із пропозиціями щодо працевлаштування у іншому підрозділі «УкрСиббанк» позивач не погодився, відмовився від запропонованих посад ще при їх пропонуванні, структурний підрозділ відділення № 79 АТ «УкрСиббанк» - керівником якого був Позивач припинило діяльність шляхом ліквідації. Підстав для задоволення вимог щодо поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, покладення начальника департаменту менеджменту персоналу АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_10 обов'язку по відшкодуванню АТ «УкрСиббанк» шкоди, заподіяної підприємству у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу в сумі 12 905 грн. немає.
У відповіді на відзив ОСОБА_1 щодо заперечень відповідача стосовно поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначає, що його звільнення мало б відбуватись із чітким дотриманням встановленої законодавством процедури, чого не відбулось. В порушення вимог статті 49-2 КЗпП України, відповідачем не було дотримано вимоги щодо персонального попередження про наступне вивільнення за два місяці до його фактичного проведення, та не були запропоновані всі наявні на підприємстві вакансії, щодо працевлаштування позивача. Жодної письмової пропозиції з переліком посад для самостійного ознайомлення не надавались, в тексті самого попередження про вивільнення від 07.03.2018 року, яке начебто вручалося значиться, що йому пропонувалась лише можливість працевлаштування шляхом переведення на посаду начальника Відділення №101 АТ «УкрСиббанк».
У поясненнях третя особа ОСОБА_6 профспілкова організація працівників АТ «УкрСиббанк» Київської місцевої професійної спілки щодо відзиву вказали, що Профспілка підтримує та визнає позовні вимоги позивача та заперечує проти доводів та аргументів відповідача. Оскільки, на підтвердження факту ліквідації відділення №79 відповідачем надано витяг з протоколу «02/18 Засідання правління «АТ»УкрСиббанк» від 29.01.2018 року та наказ від 28.02.2018 року за реєстраційним № П-RВ-2018-52. З вказаними документами не було ознайомлено Профспілку. Відповідно до наказу від 02.03.2018 року за реєстраційним номером П-HR-2018-69 підставою для скорочення посади, яку займає позивач, зазначено вдосконалення структури банку. Вважають, що такі недобросовісні дії відповідача вплинули на результати проведення консультацій з Профспілкою щодо заходів щодо запобіганню звільненню, оскільки не володіли всією інформацією. Всупереч вимогам трудового законодавства, позивач був звільнений у протиправний спосіб через грубе ігнорування роботодавцем вимоги обов'язкового отримання попередньої згоди Профспілки на звільнення ОСОБА_1 31 травня 2018 року Профспілковий комітет ПАТ «УкрСиббанк» розглянув відповідне подання на звільнення позивача та прийняв рішення про аргументовану відмову у наданні згоди на звільнення. Під час зустрічі з представниками Адміністрації Банку, головою Профспілки та членом Профспілки ОСОБА_1 були наведені конкретні факти тиску та примусу до звільнення працівників Відділення, а також відмічено, що відповіді на їхні питання отримано не було, та вважають, що закриття відділення та наступне вивільнення працівників - це бажання позбутися членів Профспілки, адже всі працівники Відділення №79 є членами Профспілки.
25 березня 2019 року в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив скасувати наказ №171-ВК від 15 червня 2018 р. «Про кадрові питання» в частині звільнення його з посади начальник Відділення №79 АТ «УкрСиббанк» та поновити на посаді начальника Відділення №79 АТ «УкрСиббанк». Стягнути з ПАТ УкрСиббанк на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 194 робочих днів (з 16 червня 2018 року по 25 березня 2019 року) в сумі 131772,56 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обовязкових платежів.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги за обставин викладених в позовній заяві із урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог та просили його задовольнити в повному обсязі.
Представники відповідача позов не визнають з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та з урахуванням заперечень на заяву про збільшення розміру позовних вимог. Зазначили, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем було повністю дотримано вимог чинного законодавства.
Представник третьої особи в судовому засіданні теж зазначив, що звільнення ОСОБА_1 було здійснено в порушення вимог КЗпП України, не було враховано обґрунтування відмови у розірванні трудового договору, порушено порядок проведення консультації у звязку із скороченням, також просив позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити в повному обсязі.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків та дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 02 грудня 2014 року відповідно до наказу №447-вк від 27 листопада 2014 р. був прийнятий на постійну роботу в АТ «УкрСиббанк» на посаду начальника Відділення №79 АТ "УкрСиббанк", що підтверджується записом №13 у трудовій книжці АХ№334306.
З 08 серпня 2017 року позивач став членом ОСОБА_6 профспілкової організації працівників АТ "УкрСиббанк" Київської місцевої професійної спілки "Захист праці" (далі по тексту Заяви - Профспілка), що підтверджується протоколом засідання профспілкового комітету Профспілки №2017/08/08-01 від 08 серпня 2017 року. Відповідач був повідомлений про прийняття ОСОБА_1 в члени Профспілки, що підтверджується повідомленням від 08.08.2017 року.
Суд звертає увагу, що чинне законодавство України передбачає гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів, а тому в Кодексі законів про працю України визначено особливий порядок розірвання трудового договору з працівником, який є членом профспілкового органу підприємства, установи, організації.
Відповідно до наказу №171-ВК від 15.06.2018 року "Про кадрові питання" ОСОБА_1 звільнено з займаної посади у звязку із скороченням штату відповідно до п.1 статті 40 Кодексу Законів про працю України.
Підставою звільнення АТ "УкрCиббанк" зазначає наказ від 02.03.2018 року за реєстраційним номером: П-HR-2018-69 "Про внесення змін в організаційну структуру та штатний розклад АТ "УкрСиббанк" та наказ №68-ВК від 07.03.2018 року "Про вивільнення", зміст якого до відома позивача не доводився.
З аналізу частини сьомої статті 43 та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» вбачається, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення профспілки виключає можливість виникнення цього права, суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.
У рішенні профспілкового комітету, що зафіксоване в протоколі профкому, яким відмовлено в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем вказано, що подання АТ «УкрСиббанк» не містить обґрунтування необхідності ліквідації відділення, оскільки є прибутковим, при прийняті рішення про скорочення посад було порушено вимоги статті 25 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статті 245 КЗпП України, оскільки, про майбутнє скорочення було проінформовано по факту прийняття такого рішення, а не до. Адміністрацією банку не було дотримано вимоги статті 2-1 КЗпП України щодо недопустимості примусу до звільнення за ознакою участі в профспілці. Під керівництвом позивача відділення було прибутковим, а тому такі причини скорочення як збитковість є неправдиві, відсутність економічних передумов для внесення змін в організаційну структуру банку.
Рішення виборного органу Профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору аргументоване та містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника.

Власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

В наказі від 15 червня 2018 року зазначено, що звільнення відбувається згідно з абзацом 7 частини першої статті 43-1 КЗпП України.

Частиною 1 ст. 43 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), зокрема розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно роз'яснень, викладених у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, членом якої є працівник.

Рішенням Конституційного суду України по справі №1-31/98 від 29 жовтня 1998 року №14-рп/98 встановлено наступне: поняттям "професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації", яке вживається в абзаці шостому частини першої статті 43-1 Кодексу законів про працю України, охоплюється будь-яка професійна спілка (профспілкова організація), яка відповідно до Конституції та законів України утворена на підприємстві, в установі, організації на основі вільного вибору її членів з метою захисту їх трудових і соціально-економічних прав та інтересів, незалежно від того, чи є така професійна спілка стороною колективного договору, угоди, Професійні спілки, які діють на одному й тому ж підприємстві, в установі, організації, мають рівні права і є рівними перед законом, питання про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником у передбачених законом випадках і порядку вирішує професійна спілка, яка діє на підприємстві, в установі, організації, членом якої є працівник.

Судом з матеріалів справи встановлено, що первинною профспілковою організацією ПАТ Укрсиббанк є ОСОБА_6 профспілкова організація працівників АТ «УкрСиббанк» Київської місцевої професійної спілки «Захист праці», окрім того дана обставина також не заперечувалась сторонами в судовому засіданні, що у відповідності до ч.І ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає.

Таким чином, оскільки позивач є членом первинної профспілкової організації працівників АТ «УкрСиббанк» Київської місцевої професійної спілки «Захист праці», то для його звільнення відповідач повинен був отримати згоду первинної профспілкової організації.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За змістом вищезазначених норм права, суд розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Таким чином, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Ураховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. З ЦК України, ст. ст. 2, 263 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

При цьому висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення і працівника, його ділових і професійних якостей. (ОСОБА_11 правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-703цс15).

З огляду на відмову первинної профспілкової організації працівників АТ «УкрСиббанк» Київської місцевої професійної спілки «Захист праці» у розірванні трудового договору із ОСОБА_1, профспілка надала відповідне правове обґрунтування, яке було проігнороване Відповідачем.

Частиною 2 ст.49-4 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Частиною 3 ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи, інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Як вбачається з матеріалів справи консультації були проведені 15.03.2018 року, тобто з порушенням вимог ч. 2 ст.49-4 КЗпП України та ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_11, суду пояснили, що до їх посадових обовязків не належить звільнення працівників АТ «УкрСиббанк», ніхто їх не уповноважував на здійснення таких дій, просто начальство попросило роздрукувати, відвести на відділення до Чорткова і вручити під підпис документи, що вони і спробували зробити, після невдачі склали в Тернополі на відділенні акт про відмову працівника від підписання попередження про вивільнення.

Свідок ОСОБА_13 повідомив суду, що працівникам відділення пропонувались до підпису просто видрукувані папірці, які не були підписаними чи скріпленими печатками, і оскільки він в минулому уже звільнявся з банку, то порівнюючи з минулим разом, все відбувалось зовсім не так, відмітив, що розцінював такі дії працівників іншого відділення, виключно як спробу тиску та примусу до звільнення. Також зазначив, що «пропозиції посад» надавались для ознайомлення у вигляді видрукуваних папірців, ніким не підписаних, не скріплених печаткою, не прошитих, не пронумерованих та таких що не відповідали жодним елементарним вимогам, які зазвичай ставляться до документів. Більше того, такі «документи» на руки не надавались, можливості нормального ознайомлення чи обговорення з сімєю у працівників не було, їх копіювання суворо заборонялось, бо начебто комерційна таємниця.

Допитана в ході судового розгляду справи працівник департаменту менеджменту персоналу ОСОБА_10 повідомила суду, що є керівником департаменту менеджменту персоналу, і була призначена відповідальною за вивільнення осіб. Суду підтвердила, що попереджати працівників відділення №79 про звільнення їздив начальник відділення ОСОБА_7, який за своєю посадою може попереджати про звільнення працівників. Окремого доручення ОСОБА_7 не надавалося щодо попередження працівників відділення №79 про звільнення. Також, зазначила що ОСОБА_1З пропонувалося десь біля 300 вакантних посад в різних містах України. Вона жодного разу не була особисто на відділенні, визнала, що окрім акту про відмову від підписання попередження про вивільнення, жодних доказів про попередження про вивільнення працівника немає. Вказала, що перелік посад було скеровано через поштове відділення листом на адресу відділення в м. Тернопіль.

Таким чином судом встановлено, що Відповідачем неправомірно видано наказ №171-ВК від 15 червня 2018 року про звільнення ОСОБА_1, оскільки на момент його винесення, згоди ОСОБА_6 профспілкової організації не було надано, членом якої є позивач.

Не заслуговує на увагу твердження відповідача, щодо звільнення позивача, без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, оскільки, позивач був керівником відокремленого підрозділу і дозволу від профспілкової організації на його звільнення не було потрібно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював керівником структурного підрозділу АТ «УкрСиббанк», а не керівником відокремленого підрозділу, що і підтвердила в судовому засіданні сама представник відповідача. Тому, звільнення позивача в порядку п.7 ч.1 ст. 43 КЗпП України є порушенням вимог законодавства про працю.

Також, позивачем та працівниками відділення №79 неодноразово на адресу голови правління АТ «УкрСиббанк» направлялися листи повідомлення щодо тиску на працівників відділення щодо підписання документів про попередження про наступне звільнення. Такі ж листи про примушування працівників відділення №79 підписувати документи про звільнення на адресу голови правління надходили і від профспілкової організації. Проте, ніякого реагування щодо припинення протиправних дій з боку керівництва Банку не надходило.

Враховуючи вище наведене, оскільки відповідачем не було дотримано порядку звільнення ОСОБА_1 з займаної посади у звязку із скороченням штату відповідно до п.1 статті 40 Кодексу Законів про працю України, вимога позивача про визнання незаконним та скасуванням наказу ПАТ «УкрСиббанк» №171-ВК від 15 червня 2018 року, в частині звільнення ОСОБА_1 у звязку із скороченням штату та поновлення його на посаді начальника відділення №79 АТ «УкрСиббанк» з 5 червня 2018 року є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

За приписами ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ №100 від 8 лютого 1995 року вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ №100 від 8 лютого 1995 року усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ №100 від 8 лютого 1995 року встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

При обчисленні середньоденної заробітної плати та визначенні тривалості вимушеного прогулу, слід виходити з відповідної кількості робочих дні.

Згідно довідки ПАТ «УкрСиббанк» за вих. №1559 від 04 липня 2018 року розмір середньоденної заробітної плати 679,24 грн.; період затримки виплати 194 робочих днів ( з 16 червня 2018 року по 25 березня 2019 року; загальна сума 131772,56 грн.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що у звязку із обґрунтованістю позовних вимог про скасування наказу та поновлення на роботі, слід дійти висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з ПАТ УкрСиббанк на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу 194 робочих днів (з 16 червня 2018 року по 25 березня 2019 року) в сумі 131772,56 гривень. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1317, 72 грн.

Одночасно, у відповідності до п. 2, 4 ч.І ст. 430 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та присудження ОСОБА_1З виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі місячного заробітку.

На підставі викладеного, згідно ст. ст.40, 43, 235 КЗпП України, керуючись ст. ст. 2, 4, 76, 80, 258-265, 268, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовзадовольнити.

Скасувати наказ №171-ВК від 15.06.2018 року «Про кадрові питання» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Відділення №79 АТ «УкрСиббанк» та поновити його на посаді начальника Відділення №79 АТ «УкрСиббанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 194 робочих днів (з 16.06.2018 року по 25.03.2019 року) в сумі 131 772 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 1317 гривень 72 копійок судового збору.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Відділення №79 АТ «УкрСиббанк» з 26 березня 2019 року та стягнення з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі місячного заробітку, допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення буде складене 4 квітня 2019 року.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Рішення набрало законної сили "____"____________2019 р.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи №608/1310/18, яка зберігається в архіві Чортківського районного суду Тернопільської області.

Суддя: Н. В. Яковець

Копію рішення видано "____"_____________2019 року.

Секретар: