Справа № 396/1942/18
Провадження № 2/396/24/19
11.01.2019 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна
за участю секретаря судового засідання: Пономаренко Р.В.
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу № 396/1942/18 за позовом ОСОБА_2, представника позивача за довіреністю: ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком, -
16.10.2018 року представник позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком, обґрунтувавши вимоги тим, що ОСОБА_2 являється власником житлового будинку № 27 по вул. Шевченка в м. Новоукраїнка Кіровоградської області на підставі договору дарування житлового будинку від 23.02.2016 року. Відповідач по справі не проживає за вищенаведеною адресою з 2015 року, але залишається зареєстрованим. В даному будинку проживає ОСОБА_2 із своєю родиною: дружиною та донькою, відповідач з ними не проживає та спільного побуту з цією сімєю не веде, тому не є членом сімї позивача, тому просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком № 27 по вул. Шевченка в с. Димине Новоукраїнського району Кіровоградської області.
Ухвалою суду від 30.10.2018 року було відкрито загальне позовне провадження та празначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 27.11.2018 року.
Ухвалою суду від 12.12.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 11.01.2019 року.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, зазначивши, що їй відомо зі слів позивача, про те, що відповідач поїхав на заробітки в м. Київ, де зустрів іншу жінку та проживає в м. Кропивницький, позивач просила відповідача в усному порядку добровільно виписатися з даного будинку, додавши, що позивач проживає в будинку зродиною, відповідач зареєстрований в данному будинку та цим створює труднощі, в тому числі і для офомлення субсидії.
Відповідач в судове засідання призначене 27.11.2018 року, 12.12.2018 року та 11.01.2019 року, не зявивився, повідомлявся про час розгляду справи, шляхом публікації на сайті «Судова влада» та направленням судової повістки. До суду повернулося судове повідомлення з відміткою «вручено», але за вказаною адресою відповідач не проживає.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договіру дарування житлового будинку від 23 лютого 2016 року, ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 (дарувальник) подарував безоплатно у власність а ОСОБА_2 (обдаровуваний), прийняв у дарування житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під номером 27 розташованого по вулиці Шевченка у селі Димине Новоукраїнського району Кіровоградської області. (а.с.7,8).
Судом встановлено, що сторони по справ:і позивач - син, відповідач - батько.
Відповідно до акту обстеження житлово побутових умов проживання від 20.09.2018 року складений Виконавчим комітетом Диминської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області сімї ОСОБА_2, с. Димине вул. Шевченка, 27, склад сімї: мати: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, батько: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований, але не проживає з 2015 року, брат: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5. Характеристика помешкання та умов проживання: Сімя проживає в будинку, власником якого є ОСОБА_2. Батько ОСОБА_3 б будинку зареєстрований, але з 2015 року не проживає і спільне господарство не веде. (а.с.9).
Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини" використовує також практику Європейського суду як джерело права.
У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").
Ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Згідно ст. 3 ч.2 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Відповідно до ст. 21 ч.1 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Позивачем не надано доказів поважних причин відсутності відповідача за адресою: вул. Шевченка с. Димине Новоукраїнського району Кіровоградської області та про те, що останній проживає в м. Кропивницькому та має інше місце проживання. Заходи позасудового вругулювання спору не вживалися. Докази відсутні.
Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови № 2 від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
З матеріалів цивільної справи, будь-яких даних стосовно вибуття відповідача ОСОБА_3 в інше жиле приміщення (із зазначення адресу) на постійне проживання, позивач не зазначає. Будь-яких переконливих доказів, в тому числі, пояснень сторонніх осіб або обґрунтованих даних на підтвердження зазначеного факту, позивачем не надано (пояснення сусідів, офіційних документів).
Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Доказів про те, що відповідач у будинку понад встановлені строки не проживає та вибув в інше постійне місце проживання позивачем не надано. Зі слів позивача зазначено, що відповідач виїхав до м. Кропивницького та проживає там.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
У Рішенні Європейського суду з прав людини Кривіцька та Кривіцький проти України (№ 8863/06) від 02 грудня 2010 року судом зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.
Позивачем не надано доказів про те, що відповідач має інше домоволодіння, відсутні докази щодо пред'являння претензій до відповідача про зняття з реєстрації останнього та відсутні докази ухилення відповідачем, який є членом родини позивача щодо зняття з реєстрації вищевказаного домоволодіння.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для застосування ст. 391 ЦК України відсутні, оскільки право користування житлом відповідачем, у відповідності до норми ст. 64 ЖК України, не порушує право позивача на користування, володіння та розпорядження своєю власністю.
Питання, щодо розподілу судових витрат, вирішується на підставі ст. 141 ЦПК України. У зв'язку з тим, що позивачу ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог, тому судовий збір покладається на позивача та не підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 319, 386, 391, 396, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -
У позові ОСОБА_2, представника позивача за довіреністю: ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком, - відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.
Судові витрати віднести за рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області або через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 15.01.2019 року.

Головуючий: О. А. Гарбуз