Номер провадження: 22-ц/813/663/19
Номер справи місцевого суду: 2-3585/08
Головуючий у першій інстанції Гусєв О.Г.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

відповідач - Одеська міська рада

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2008 року у складі судді Гусева О.Г.

в с т а н о в и в:

У травні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 69,2 кв.м. по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_2 як власник вказаної квартири, здійснив її реконструкцію у нежитлове приміщення, після чого звернувся до Одеської міської ради з вимогами щодо прийняття його до експлуатації та отримання свідоцтва про право власності, на що останні йому надали лише дозвіл на розробку проекту реконструкції. Після чого він уклав угоду з ОСОБА_3, доручив йому отримати в Одеській міській раді свідоцтво про право власності на спірне приміщення, але від виконання своїх зобов'язань ухилився, тому він вимушений звернутися до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2008 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 69,2 кв.м. по АДРЕСА_1.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 липня 2008 року виправлено описку шляхом зміни площі квартири, на яку визнане право власності на 75,2 кв.м.

ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення, відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що КП ОМБТІ та РОН 08.08.2008 зареєструвало право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 75,2 кв.м. по АДРЕСА_1, за ОСОБА_2, при цьому не погасило реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, з якої було реконструйовано нежитлове приміщення, не зважаючи на відсутність згоди іпотекодержателя. У рішенні суду не міститься інформація щодо наявності повідомлення про початок будівельних робіт, прийняття до експлуатації реконструйованої квартири у нежитлове приміщення, у зв'язку з чим реконструкція є самочинною і суд не мав права визнавати на неї право власності за позивачем. Рішення та ухвала порушують права апелянта, як іпотекодержателя, об'єкт іпотеки реконструйовано - зведено нові капітальні стіни, прибудовано сходи, реконструкцію не прийнято в експлуатацію, змінено цільове призначення об'єкта іпотеки, і все це зроблено без згоди іпотекодержателя. В ухвалі суду 16.07.2008 вказана площа спірного приміщення 75,2 кв.м., а докази щодо наявності цієї площі виникли тільки 29.07.2008, як вбачається з технічного паспорту, виконаного КП ОМБТІ та РОН.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_4 і ОСОБА_2, дослідивши доводи наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

На підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2007 квартира АДРЕСА_1, площею 69,2 кв.м. була придбана ОСОБА_2, право власності зареєстроване в КП ОМБТІ та РОН 31.07.2007.

14.09.2007 ОСОБА_2 звернувся до заступника міського голови ОСОБА_5 з проханням надати згоду на розробку технічного висновку щодо можливості використання квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності, згідно з договором купівлі-продажу від 31.07.2007, під офіс.

25.09.2007 Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради повідомило ОСОБА_2 про необхідність надання додаткових документів.

Згідно з технічним висновком щодо наведеної квартири, її можливо використовувати під офіс, але зазначено, що дійсний технічний висновок необхідно узгодити у встановленому порядку і затвердити Суворівською райадміністрацією.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 29.09.2017, укладеним між ТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_4, за кредитним договором від 30.07.2007, укладеним між ОСОБА_2 (позивачльником) та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель), іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за іпотечним договором, що виступає в якості забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору.

Відповідно до договору іпотеки від 30.07.2007, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, площею 69,2 кв.м.

З договору доручення, укладеного 30.11.2007 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що останній зобов'язався отримати свідоцтво про право власності на реконструйовану квартиру під нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на ст.383 ЦК України, яка врегульовує права власника на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, за умов що такі не порушать прав власників інших квартир та не порушать санітарно - технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Проте такі права власника не звільняють від обов'язку оформлення змін у встановленому порядку, та не можуть бути підставою для набуття права власності у судовому порядку, коли не дотримані правила звернення до суду.

Статтею 8 ЖК України передбачено, що переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за №927/11207, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Відповідно до п.п.1.4.4 вказаних Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Згідно з п.п.1.4.5 Правил для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування, та у разі необхідності, можуть подавати, зокрема згоду власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав інших квартир у багатоквартирному жилому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно з пунктом 6 пункту б частини першої статті 31 Закону України "Про місцеве самоврядування" вирішення спорів з питань містобудування належить до повноважень виконавчих органів місцевих рад. У статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Отже, нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволялось робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Особи, винні у незаконному переобладнанні та/або переплануванні жилих будинків (квартир), інших жилих приміщень, призначених та придатних для постійного або тимчасового проживання, нежилих приміщень, розташованих у жилих будинках, та/або використанні їх не за призначенням, несуть відповідальність згідно чинного законодавства.

Таким чином, визнання права власності на переобладнані жилі приміщення за рішенням суду чинним законодавством не передбачено, тому суд всупереч вимогам закону задовольнив вимоги про визнання права власності, замінив орган, уповноважений переводити квартири із житлового в нежитловий фонд.

Більш того, правовідносини між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ґрунтуються на договорі доручення від 30.11.2007, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язався отримати свідоцтво про право власності на реконструйовану квартиру під нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Невиконання ОСОБА_3 умов наведеного договору може бути предметом розгляду у судовому провадженні за позовом щодо неналежного виконання умов цивільного договору, однак не можуть бути підставою набуття майна у власність реконструйованого майна зі зміненим статусом, відтак рішення ухвалене щодо неналежного відповідача ОСОБА_3

Вбачається зі справи, що 14.09.2007 ОСОБА_2 звернувся до заступника міського голови ОСОБА_5 з проханням надати згоду на розробку технічного висновку щодо можливості використання квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності, згідно з договором купівлі-продажу від 31.07.2007, під офіс, тому у разі не отримання відповіді не був позбавлений права оскаржити бездіяльність ради в судовому порядку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Встановлено, що квартира перебувала в іпотеці, внаслідок зміни її призначення та площі на підставі рішення суду вона набула статус іншого майна, згідно з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.05.2008 КП ОМБТІ та РОН 29.07.2008 зареєструвало право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 75,2 кв.м. по АДРЕСА_1, за ОСОБА_2, що порушує права іпотекодержателя, оскільки об'єкт іпотеки змінив статус з житлового приміщення на нежитлове, а в іпотеці знаходиться саме квартира АДРЕСА_1, площею 69,2 кв.м., тому доводи апеляційної скарги слід вважати обґрунтованими.

Зважаючи на викладене, рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задовленні позову про визнання права власності з мотивів та підстав, викладених вище.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню із ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2008 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 03.04.2019.

Головуючий:

Судді: