Справа № 209/2710/17
Провадження № 2/209/17/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Кам'янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.

за участі секретаря Драгунцевої С.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, та уточнивши позовні вимоги просить: визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 таких осіб: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою; судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позову зазначено, що при поданні позовної заяви у 2017 році, згідно особового рахунку № НОМЕР_3 від 04 серпня 2017 року, в жилому приміщені за адресою: АДРЕСА_1, а саме однокімнатній квартирі, жилою площею 14,7 кв.м, було зареєстровано чотири особи: ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_5 Після відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду, адміністрація 13 вересня 2018 подала уточнюючу позовну заяву, якою просила визнати такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_5 Уточнення позовних вимог було обумовлено тим, що після відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду відповідачем ОСОБА_4 11 серпня 2018 року було здійснено зняття з реєстрації місця проживання, що підтверджується особовим рахунком № НОМЕР_3 від 10 вересня 2018 року, який також містив відмітку про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_8 28 вересня 2018 року ОСОБА_4 знову зареєструвала місце свого проживання за спірною адресою. Таким чином, на теперішній час у спірному жилому приміщені за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано п'ять осіб: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Відповідно до листа департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради від 05 липня 2017 року № 05-06/1892, відомості про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1, відсутні, а отже квартира належить до комунальної власності. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 16 серпня 2017 року № 94747994 та № 94747771, відомості про реєстрацію права власності на вищевказану квартиру у Державному реєстрі відсутні. За результатами обстеження та в ході співбесіди з мешканцями зазначеного будинку встановлено, що відповідачі, дійсно не проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, з березня 2009 року, що підтверджується актами обстеження жилого приміщення, складеними ТОВ «Крона» 09 серпня 2011 року, 12 серпня 2013 року № 61 та КП «УКОЖФ» 09 серпня 2017 року. Комісією, у складі представників адміністрації Дніпровського району КМР, дільничного офіцера поліції, голови ЛТК Дніпровського району, юриста КП «УКОЖФ», проведено обстеження вищевказаного житлового приміщення, в результаті якого встановлено, що мешканець сусідньої квартири № 50 ОСОБА_9 доглядав за квартирою № 49, яку облаштував спортивним знаряддям. Зазначене підтверджується копією акту огляду житлового приміщення від 16 серпня 2017 року. Відповідачі у зазначеній квартирі не проживають з невідомих причин. За інформацією Дніпровського ВП Кам'янського відділу ГУНП МВС України в Дніпропетровській області від 21 серпня 2017 року № 46-2/12-8997, відповідачі, згідно бази даних Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУНП України в Дніпропетровській області в розшуку не перебувають, до кримінальної відповідальності не притягувалися, не утримуються під вартою. Відповідачі не зверталися до адміністрації Дніпровського району КМР з питання збереження за ними жилого приміщення та продовження строку їх можливої тимчасової відсутності, та невідомо про наявність підстав для збереження за ними жилого приміщення строком понад шість місяців. Враховуючи вищезазначену інформацію, можливо констатувати факт відсутності відповідачів у квартирі АДРЕСА_1, більше шести місяців, протягом яких за ними зберігалось жиле приміщення. Згідно листа КВП КМР «Міськводоканал» від 15 березня 2018 року № 06-06/09-375 квартира підключена до централізованого водопостачання та водовідведення, проте вентиль на вводі холодного водопостачання опломбовано згідно акту від 03 листопада 1999 року, квартира знаходиться в нежилому стані. Окрім того теплопостачання та газопостачання у квартирі відсутнє. Вказані факти додатково підтверджують факт непроживання відповідачів понад шість місяців та те, що вони добровільно вибрали інше місце проживання. ОСОБА_2 лише 04 травня 2018 року зареєструвала у спірному житловому приміщенні малолітніх дітей, але вони ніколи не проживали у даному житловому приміщенні, а були у ньому зареєстровані лише у віці чотирьох років, ймовірно у зв'язку із розглядом справи у суді. На ОСОБА_2 складено постанову про адміністративне правопорушення у зв'язку із проживанням дітей без реєстрації місця проживання та порушенням ч. 1 ст. 197 КУпАП. Батьки є законними представниками своїх малолітніх дітей та повинні дбати про їх права, у тому числі про реалізацію житлових прав та забезпеченню умов для розвитку дитини. Проте згідно карток реєстрації особи на ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстровано їх місце проживання 04 травня 2018 року вперше, тобто з моменту народження і до настання чотирьох років вони ніде не були зареєстровані.

22 грудня 2017 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

16.05.20018 року відповідач ОСОБА_4 надала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що єдиними доказами на підтвердження обставин, на які посилається позивач є акти про непроживання від 09 серпня 2011 року, від 12 серпня 2013 року та актом про проживання від 09 серпня 2017 року. Вищезазначені акти про непроживання від 09 серпня 2011 року та 12 серпня 2013 року складені техніком ОСОБА_10 та підписані сусідами, акт про проживання від 09 серпня 2017 року складений та підписаний техніками ОСОБА_11 та ОСОБА_12, будь-які інші особи, в тому числі сусіди, вищезазначений акт не підписали. Окрім того зазначає, що перший акт про непроживання було складено 09 серпня 2011 року житловою організацією, яка безпосередньо підпорядкована Кам'янській міській раді. Право на подання позову про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, Адміністрація Дніпровського району КМР, набула ще 10 лютого 2012 року, а з позовом звернулася лише 28 серпня 2017 року, тому просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

04.06.20018 року представник позивача надала відповідь на відзив ОСОБА_4, в якому зазначила, що узагальнення практики розгляду цивільних справ у спорах щодо виселення осіб із займаного жилого приміщення свідчить про те, що необхідними доказами щодо непроживання особи у спірному помешканні можуть бути: складання акту непроживання особи в житловому помешканні, про відсутність особистих речей особи та будь-які інші факти, які б це підтверджували, при цьому зафіксувати факт непроживання особи в зазначеному помешканні необхідно в різний час протягом певного періоду, а також пояснення свідків - сусідів які підтверджують, що особа не проживає в цій квартирі. Такі докази можуть бути визнані належними та допустимими. На підтвердження факту непроживання відповідачів у справі є акти про непроживання, які були складені уповноваженими на те особами шляхом опитування сусідів. Крім того, факт непроживання підтверджується й іншими доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: листом Дніпровського відділення поліції від 28 лютого 2018 року № 2762, що відповідачі із заявами про перешкоджання у користуванні спірним житловим приміщенням не звертались; листом КП КМР «Міськводоканал» від 15 березня 2018 року № 06-06/09-375, що у квартирі вентиль на вводі холодного водопостачання опломбовано відповідно до акту від 03 листопада 1999 року, перевіркою від 14 березня 2018 року встановлено факт збереження пломби та відсутність води; актом про не проживання КП КМР «УКОЖФ» від 28 лютого 2018 року, складеного зі слів сусідів, які підписали зазначений акт. Крім того, адміністрація Дніпровського району КМР, маючи намір звернутися до суду із позовом та беручи до уваги інформацію, зазначену в акті про не проживання від 09 серпня 2017 року, що в спірній квартирі проживає певна особа, ініціювала проведення 16 серпня 2017 року комісійного огляду житлового приміщення за участю представника КП КМР «УКОЖФ» та дільничого офіцера поліції. В результаті обстеження встановлено, що спірне житлове приміщення мешканцем сусідньої квартири ОСОБА_9 облаштоване спортивним знаряддям, та що, з його слів, він доглядає за квартирою, за згодою мешканки квартири ОСОБА_10. За змістом статті 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. Тобто, акти про непроживання фіксують непроживання відповідачів протягом тривалого часу.

13.09.2018 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що ОСОБА_2 дійсно на теперішній час не проживає у спірній квартирі у зв'язку з тим, що у квартирі вона разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_13, роблять ремонт, докази на підтвердження вищезазначених обставин будуть нею надані додатково. Крім того у квартирі відповідачка зареєстрована разом зі своїми дітьми, зняття її з реєстрації за вищевказаною адресою буде порушувати права її дітей, оскільки згідно з декларацією прав дитини, яка прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина має користуватися благами соціального забезпечення, їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Просить відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви.

13.09.2018 року представник позивача надала відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, в якому зазначила, що у відзиві відповідач ОСОБА_2 наголошує на тому, що не проживає у спірній квартирі на теперішній час у зв'язку з тим, що робить разом із своїм чоловіком ремонт, але актами про непроживання та актом огляду приміщення, наданими позивачем до суду це спростовується, ніяких ремонтних робіт у спірній квартирі не здійснювалось, відповідачі добровільно обрали інше місце проживання та залишили квартиру у 2009 році і до теперішнього часу. Здійснення ремонтних робіт не є підставою для залишення місця проживання, тим більше, що відповідачі не проживають у ньому близько дев'яти років.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що спірній квартирі не надаються комунальні послуги (водо-, електро- та газопостачання). На момент пред'явлення позову відповідач ОСОБА_4 була квартиронаймачем у зазначеній квартирі, але 11 серпня 2018 року знялася з реєстрації. Під час слухання справи, а саме 10 вересня 2018 року, ОСОБА_2 намагалася оформити себе квартиронаймачем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, але їй було відмовлено. Після цього, 28 вересня 2018 року ОСОБА_4 знову зареєструвалася у спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1, а зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Вона заперечує проти задоволення позову, оскільки у неї у повному обсязі сплачені комунальні послуги за квартиру (квартплата та вивіз сміття, а все інше відключено), боргів немає. Вона доглядає за квартирою та була її квартиронаймачем. Вона не мешкає у спірній квартирі з кінця 2009 року, оскільки у неї захворіла свекруха (вона була лежача та потребувала стороннього догляду) і вона переїхала до неї, щоб доглядати. 23 лютого 2018 року свекруха померла. Нею направлялися претензії до ОСОБА_2 з копіями квитанцій та вимогою про сплату частини квартплати. Раніше вони усі проживали у спірній квартирі, а потім у 2009 році вона посварилася з дочкою - ОСОБА_2 через те, що та хотіла самостійності. Вона вигнала ОСОБА_2 зі спірної квартири, і остання переїхала проживати до своєї бабусі у АДРЕСА_1. У 2011 році дочці виповнилось 18 років. Після того, як дочка вийшла заміж, вона хотіла переїхати мешкати у спірну квартиру, але вона дочці сказала, щоб та сплатила їй половину комунальних послуг, і тільки тоді вона впусте її проживати в спірній квартирі, і вони знову посварилися. На теперішній час вони знову не спілкуються. Бажає, щоб дочка сплатила їй половину комунальних послуг і після цього нехай переїжджають родиною та живуть у квартирі. На протязі п'яти років ключі від квартири знаходились у сусіда з квартири № 50, бо вона проживала у с. Курилівка, а він, по її проханню, доглядав за квартирою, але у минулому році вона забрала собі ключі. Дочка минулого року просила її, щоб вона дозволила їм зробити ремонт у спірній квартирі та проживати у ній, але вона наполягала на сплаті їй 5000-10000 грн. комунальних послуг. Окрім неї ні у кого ключів від квартири не було. У 2012 році, після заміжжя, дочка намагалась повернутися до спірної квартири, але вона її не пустила. Син з невісткою живуть на Лівому березі з 2010 року, він навіть не намагався повернутися жити у спірну квартиру. З 2009 року та до весілля дочки вони з нею майже не спілкувалися. На теперішній час у квартирі зареєстровані вона, син, дочка та дві онуки. Особисто їй ніхто не чинив перешкоди у проживанні в спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, до суду були надані письмові пояснення у справі, в яких зазначено, що вона вселилась у спірну квартиру на підставі ордеру від 15 квітня 1994 року та проживала у ній разом з матір'ю ОСОБА_4, батьком ОСОБА_8 та братом ОСОБА_5 Приблизно у 2009 році через сімейні непорозуміння, ОСОБА_4 яка є квартиронаймачем, вигнала її зі спірної квартири і остання була вимушена переїхати на проживання до своєї бабусі, у АДРЕСА_1. 30 серпня 2013 року вона уклала шлюб з ОСОБА_14, у 2014 році у них народились діти: ОСОБА_7 та ОСОБА_7 Після реєстрації шлюбу вона проживала у батьків свого чоловіка за адресою: АДРЕСА_1. Після народження дітей відносини у неї з матір'ю налагодилися, але щодо проживання її у спірній квартирі разом зі своєю сім'єю, ОСОБА_4 все одно заперечувала. На протязі усього часу відносини з матір'ю не мали стійкого характеру, мати то заперечувала, то не заперечувала проти проживання її у спірній квартирі. Вона раніше не зверталась до відповідних органів за захистом своїх прав і вважала, що зможе самостійно вирішити цю проблему на сімейному рівні. У травні 2018 року ОСОБА_4 повідомила їй, що не буде заперечувати проти того, щоб вона разом з дітьми та чоловіком заселились до квартири та прожили в ній, саме цей факт став причиною того, що вона разом з чоловіком зареєстрували у квартирі своїх дітей та почали збирати кошти на проведення ремонтних робіт у спірній квартирі. Надалі, після вирішення усіх суперечок з матір'ю, реєстрації дітей у спірній квартирі вона дізналась, що виступає відповідачем у справі за позовом Адміністрації Дніпровського району КМР про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У вересні 2018 року нею було подано до суду відзив на позовну заяву позивача, в якому вона зазначала, що дійсно на теперішній час не проживає у спірній квартирі у звязку з тим, що у квартирі вона разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_13, роблять ремонт, та зазначала, що докази на підтвердження вищезазначених обставин будуть нею надані додатково. Станом на сьогоднішній день у неї змінились обставини, які були зазначені у відзиві, а саме, ОСОБА_4 знову перешкоджає користуватися квартирою, змінила замок, не надає можливості проводити ремонтні роботи і з цього приводу вона звернулась до органів поліції для захисту своїх прав. Крім того 12 листопада 2018 року нею було подано до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська позовну заяву про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення у житлове приміщення, відповідачем у даній справі є ОСОБА_4 На сьогоднішній день, ОСОБА_4 на телефонні дзвінки не відповідає, взагалі уникає від будь-якого змістовного спілкування, не надає ключі від спірної квартири. З цього приводу нею 10 грудня 2018 року було направлено ОСОБА_4 повідомлення-вимогу добровільно надати ключі від квартири. 19 грудня 2018 року вона отримала від ОСОБА_4 відповідь, згідно якої вбачається, що ОСОБА_4 є квартиронаймачем спірної квартири, згідно житлового законодавства саме квартиронаймач утримує квартиру, сплачує квартирну плату і в праві встановлювати порядок користування квартирою. Також до відповіді ОСОБА_4 додала копії усіх квитанцій за квартирну плату і зазначила, що ключі будуть надані після того, як вона, ОСОБА_2, компенсує останній 50% платежів, які вона сплачувала за утримання квартири з 2009 року по сьогоднішній день. ОСОБА_4 всупереч вимогам закону постійно перешкоджала і перешкоджає на теперішній час їй та її дітям користуватися спірною квартирою.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в частині визнання ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та пояснив, що раніше всі відповідачі разом з батьком проживали у спірній квартирі, а у 2009 році через непорозуміння з матір'ю ОСОБА_2 виїхала проживати до своєї бабусі у АДРЕСА_1. Після заміжжя, вона разом з чоловіком та дітьми мешкає у батьків чоловіка за адресою: АДРЕСА_1, до теперішнього часу. У ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були специфічні відносини, матір то давала згоду на проживання дочки у спірній квартирі, то відмовляла. У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 є її матір'ю, ОСОБА_2 не зверталася до органів поліції з приводу вчинення їй перешкод у мешканні в спірній квартирі, бо вважала, що вони це вирішать самостійно у сімейному колі. У травні 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 дійшли згоди, що остання зареєструє у спірній квартирі своїх дітей, вони з чоловіком зроблять ремонт і тоді мати не буде перешкоджати їй у проживанні у спірній квартирі. Вже після того, як вона зареєструвала дітей у вищевказаній квартирі, ОСОБА_2 дізналась, що вона є відповідачем у даній справі. ОСОБА_4 знялася з реєстрації у спірній квартирі, бо ОСОБА_2 бажала стати її квартиронаймачем, але їй було відмовлено. Пізніше ОСОБА_4 знову зареєструвалась у спірній квартирі, змінила замки та сказала, що заперечує, щоб у квартирі мешкала ОСОБА_2 З цього приводу ОСОБА_15 зверталась до поліції з заявою, до ОСОБА_4 з письмовою вимогою не перешкоджати їй у проживанні, а також звернулась з позовом до суду.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської обл. в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_3, з 2001 року. Десь наприкінці 2000-х років він домовився з ОСОБА_4, що займе її квартиру. На протязі всього цього часу вона приїжджала десь один раз на 1-2 місяці, але вони содзвонювалися. Приблизно у 2013 році, коли встановили електроопалення, приїжджала ОСОБА_2 Йому відомо, що ОСОБА_4 утримувала квартиру. ОСОБА_2 казала, що має намір проживати у спірній квартирі. Квартира була жила. Крім осіб, що склали акт, ще хтось приходив та цікавився спірною квартирою. Йому відомо, де мешкали власники квартири. Він не пам'ятає, що саме казав при складенні актів. Ключі від квартири № 49 він віддав ОСОБА_4 перед новим роком у 2018 році. У січні 2019 року до нього ніхто не приїжджав та не складав акт. У акті від 04 січня 2019 року стоїть не його підпис. Сусіди не проживають у квартирі № 49 десь з другою половини 2000-х, точніше він не пам'ятає. У 2017 році він використовував спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що він є головним спеціалістом Дніпровського відділу з питань забезпечення життєдіяльності району. Влітку 2017 року вони вийшли з комісією на адресу: АДРЕСА_1. Разом з ним були представник керуючої компанії, дільничний та представник житлового комітету. У акті керуючої компанії було зазначено, що за вказаною адресою проживає особа, яка не є користувачем житлового приміщення - ОСОБА_17. Вони звернулися до мешканця квартири № 50 - ОСОБА_9 і він їм розповів про те, що ключі від квартири № 49 йому віддала дівчина, яка колись орендувала цю квартиру. Де мешканці квартири № 49 йому не відомо, він їх давно не бачив. ОСОБА_9 відчинив квартиру і з коридору було видно частину кухні і кімнату, яка була обладнана спортивним знаряддям. Зі слів ОСОБА_9 це він облаштував квартиру. Вони склали акт огляду. Зі слів мешканців цього будинку, ОСОБА_17 - це дівоче прізвище матері ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що він працює начальником юридичного відділу КП КМР «УКОЖФ». Він разом з представником Дніпровської райради та Дніпровського ВП десь у 2018 році обстежували квартиру (її номер він не пам'ятає) по вул. Гастелло на предмет проживання у ній громадян. Вони виявили, що у квартирі ніхто не проживає. Сусід квартири поруч надав ключ. Це однокімнатна квартира, сусід самовільно зайняв її, з його слів, та облаштував там спортзал. Вони склали акт, що у зазначеній квартирі ніхто не проживає і у квартирі встановлені тренажери. Окрім того, у 2017 році техніками їхнього підприємства було складено акт про проживання у даній квартирі сусіда, про якого він вже казав. Як житло спірна квартира не використовувалась. Вони не звертались до поліції та інших органів з приводу самовільного заняття квартири.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що у 2018 році він був викликаний адміністрацією Дніпровського району для забезпечення публічної безпеки за адресою: АДРЕСА_3. Працівники виконкому, ЖКХ та він прийшли на адресу. Йому ніхто нічого не пояснював. Двері були зачинені, і їх ніхто не відчинив. Зі слів сусіда стало відомо, що у даній квартирі ніхто не проживає, і ключі від тієї квартири знаходяться у нього. Сусід відчинив квартиру, працівники виконкому зайшли та подивилися, а він стояв у коридорі. Вони склали якийсь акт, але він не пам'ятає про що. Через двері квартири він бачив, що у ній знаходиться тренажерний зал. Зі слів сусіда йому стало відомо, що це сусідка дозволила йому облаштувати квартиру. Він бачив кілька тренажерів.

З'ясувавши позицію сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані відповідачі: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 27.05.1994 року по 11.08.2018 року, та з 28.09.2018 року і по теперішній час), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 27.05.1994 року по теперішній час), ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 04.05.2018 року по теперішній час), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (з 01.02.1998 року по теперішній час), що підтверджується копією особового рахунку № НОМЕР_3 (а.с. 124), та визнано сторонами у судовому засіданні.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вересня 2009 року добровільно не проживають за адресою: АДРЕСА_1, без вчинення їм будь-яких перешкод у проживанні, і не знялися з реєстрації за вказаною адресою. Хоча відповідачем ОСОБА_4 протягом періоду з грудня 2003 року по жовтень 2018 року оплачувалися комунальні послуги у вигляді квартплати за вищевказану квартиру та плати за вивіз сміття. Відповідач ОСОБА_4 фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3. Вказані обставини підтверджується актом про непроживання від 28 лютого 2018 року (а.с. 43), листом Дніпровського ВП Кам'янського ВП ГУЕП МВС України в Дніпропетровській обл. за вих. № 46.2/12-2762 від 28 лютого 2018 року (а.с. 44), актом огляду житлового приміщення від 16 серпня 2017 року (а.с. 227), копіями квитанцій (а.с. 164-182), актом про проживання від 14 лютого 2019 року (а.с. 225) листом КВП КМР «Міськводоканал» за вих. № 06-06/09-375 від 15 березня 2018 року (а.с. 46) та вих. № 06-06/09-19 від 04 січня 2019 року (а.с. 224), листом АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» за вих . № 5839/1001 від 12 лютого 2019 року (а.с. 223), довідкою № 5191/2018-02-23/16149 від 23 лютого 2018 року (а.с. 45), поясненнями свідка ОСОБА_9, та визнано в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_4

Суд не приймає до уваги пояснення відповідача ОСОБА_4 про те, що остання не проживала у вказаний в позові період в спірній квартирі, так як доглядала хвору свекруху за місцем мешкання останньої в смт Курилівка, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідач ОСОБА_4 не надала суду жодних доказів.

Суд не приймає до уваги наданий позивачем акт про непроживання від 04 січня 2019 року (а.с. 222), через критичне ставлення до нього. Вказаний акт складений зі слів сусідів з кв. № 45, та АДРЕСА_3. Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що для складання акту в січні 2019 року до нього ніхто не приходив, а у вказаному акті стоїть не його підпис.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 з 2009 року, а ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, які є малолітніми дітьми ОСОБА_2, з народження не проживають в спірній квартирі. Вказані обставини підтверджується вказаними вище доказами, свідоцтвами про народження, актові записи № 624 та № 623 (а.с. 86, 87), актом про проживання від 14 лютого 2019 року (а.с. 226) визнані в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_4, представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, та в своїх письмових поясненнях самою ОСОБА_2

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 після сімейної сварки в 2009 році вигнала зі спірної квартири відповідача ОСОБА_2 та до теперішнього часу чинить останній та її дітям перешкоди у користуванні спірною квартирою № АДРЕСА_3. Ключи від спірної квартири знаходяться тільки у відповідача ОСОБА_4, які остання не надає відповідачу ОСОБА_2, вимагаючи у останньої сплатити 50 відсотків сплачених ОСОБА_4 комунальних послуг. Раніше, до 2018 року відповідач ОСОБА_2 не зверталась до державних органів з цього приводу, намагаючись вирішити це питання на сімейному рівні. 29.04.2011 року ОСОБА_2 виповнилось 18 років, тобто до вказаної дати вона була неповнолітньою та взагалі не могла самостійно вирішувати де і з ким проживати. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, взагалі є малолітніми. Вказані обставини визнано відповідачем ОСОБА_2 та її представником, відповідачем ОСОБА_4, а також підтверджується висновком за матеріалом ЖЄОЗПВКП № 12062 (а.с. 157), повідомленням-вимогою (а.с. 158), листом ОСОБА_4 (а.с. 160), копією позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення у житлове приміщення, поданого до суду 12 листопада 2018 року (а.с. 162-163). Згідно довідки з реєстру речових прав нерухомого майна (а.с. 161), Відповідач ОСОБА_2 не має у власності будь-якого нерухомого майна, єдиним житлом її та її дітей є спірна квартира.

Відповідно до правил ст. 71 ЖК України, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК Украйни, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім'ї двох батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч. 3. п. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5) державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. Дана норма вказує на обрання лише місця реєстрації дитини батьками.

Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов'язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відпоідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вересня 2009 року добровільно не проживають за адресою: АДРЕСА_1, без вчинення їм будь-яких перешкод у проживанні, суд приходить висновку про те, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 втратили право користування спірним житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, та позов в часині визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Виходячи з того, що судом встановлено факт перешкоджання відповідачем ОСОБА_4 проживанню в спірній квартирі відповідача ОСОБА_2 з 2009 року до теперішнього часу, відповідачам ОСОБА_7, ОСОБА_7 з дня їх народження і до теперішнього часу, а також факт того, що відповідач ОСОБА_2 до 29.04.2011 року була неповнолітньою, відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_7 взагалі малолітні, з урахуванням того, що неповнолітня та малолітня особа не може самостійно обирати місце свого проживання, через що факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом, суд приходить до висновку про те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_7 не проживали в спірній квартирі АДРЕСА_4 з поважних причин. Враховуючи вказане, позовні вимоги в частині визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 65, 71, 72 ЖК УРСР, 29 ЦК, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради (, адреса: 51900, Дніпропетровська обл., м. Кам'янське, пр-т Перемоги, 63) до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_5), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_7, адреса реєстрації: АДРЕСА_5), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_5), яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області (51840, Дніпропетровська обл., Петриківський р-н, смт. Курилівка, вул. Жовтнева, 58), про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради судові витрати в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради судові витрати в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 25 березня 2019року.

Суддя К.Л. Шендрик