Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3535/18 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/3535/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Шульги О.М. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, із якої просило стягнути заборгованість за договором про надання банківських послуг від 31 січня 2011 року б/н в сумі 16 444,53 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 підписала заяву, згідно якої отримала кредит в розмірі 11 330 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 не сплатила проценти за користування коштами, у зв'язку із чим станом на 04 липня 2018 року утворилася заборгованість, яка складається із: процентів за користування тілом в сумі 8 662,87 грн., пені за прострочення справи процентів - 13 574,06 грн. та штрафу - 500 грн. (фіксованої частини) та 759,26 грн. (процентної складової).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено за спливом строку позовної давності.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив розрахунок заборгованості та не враховував, що останній платіж ОСОБА_1 здійснила 18 березня 2017 року, а тому, звернувши до суду 08 серпня 2018 року, банк не порушив строку позовної давності, принаймні щодо процентів за користування тілом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить закрити апеляційне провадження. Зазначає, що розрахунок заборгованості є надуманим, оскільки суми складових та розмір заборгованості вказано неправильно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову за спливом строку позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, а тому строк позовної давності не збільшувався. Відповідачем останній платіж здійснено 29 травня 2015 року в сумі 1 000 грн. За захистом банк звернувся до суду 08 серпня 2018 року. Оскільки на час звернення до суду сплив строк позовної давності і відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то підстави для задоволення позову відсутні.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 звернулася до банка з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву від 31 січня 2011 року б/н, згідно з якою отримала кредит у розмірі 11 330 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10-11).

ОСОБА_1 подала заперечення на позовну заяву, в яких заявила про застосування позовної давності (а.с.43-45).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст.267 ЦК України).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Картка діє в межах визначеного нею строку. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки зазначається на ній (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. За закінченням строку дія картки продовжується банком на новий строк шляхом надання картки з новим строком дії. Кредитний ліміт на платіжну картку встановлюється банком, який має право у любий час його змінити (зменшити або збільшити).

Так, банком було надано відповідачу наступні кредитні картки: НОМЕР_2 із строком дії - жовтень 2014 року; НОМЕР_3 із строком дії - липень 2016 року та НОМЕР_1 із строком дії - липень 2017 року.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша ст.264 ЦК України).

Із виписки про рух коштів по картці НОМЕР_1 вбачається, що 29 травня 2015 року відповідач поповнила готівкою свою картку в терміналі самообслуговування на суму 1 000 грн., 25 червня 2015 року - на суму 550 грн., 26 січня 2016 року ОСОБА_2 у терміналі самообслуговування поповнив готівкою на суму 1 298 грн. картку відповідача, 01 лютого 2016 року відповідач поповнила готівкою свою картку в терміналі самообслуговування на суму 2 100 грн., 09 лютого 2016 року - на суму 4 000 грн., 26 лютого 2016 року ОСОБА_3 у терміналі самообслуговування поповнила з карти або рахунку картку відповідача на суму 300 грн., 26 березня 2016 року ОСОБА_2 у терміналі самообслуговування поповнив готівкою на суму 498 грн. картку відповідача, 28 березня 2016 року особисте поповнення відповідачем готівкою на суму 500 грн, 29 травня 2016 року - 500 грн., 28 липня 2016 року поповнення картки відповідача ОСОБА_3 готівковими коштами на суму 1 600 грн., 07 вересня відповідач особисто готівкою поповнила свою картку на 1 493 грн., 23 вересня 2016 року поповнення на суму 1 000 грн., 07 жовтня 2016 року поповнення готівкою на суму 300 грн., 26 жовтня 2016 року відповідач особисто поповнила свою картку в терміналі самообслуговування на суму 850 грн., 07 листопада 2016 року ОСОБА_4 здійснила поповнення на суму 798 грн., 25 листопада 2016 року відповідач поповнила готівкою на суму 500 грн. особисто, 27 грудня 2016 року поповнення ОСОБА_3 з картки на суму 334 грн. та 18 березня 2017 року поповнення з картки або рахунку в терміналі самообслуговування на суму 600 грн. (а.с.60 зворот-61, зворот).

Відповідно до пунктів 1.1.2.1.2 та 1.1.2.1.10 Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», які є невід'ємною частиною договору про надання банківських послуг, у випадку помилкового зарахування коштів на картковий рахунок тримач картки зобов'язаний повернути ці кошти та доручає банку здійснити повернення шляхом списання з відповідного карткового рахунка (а.с.12 зворот-14).

Відповідач не надала доказів, що зверталася до банка із заявами про помилкове зарахування коштів на її рахунок, тобто встановлені факти погашення заборгованості свідчать про визнання відповідачем свого боргу, а та обставина, що вказані кошти були внесені ОСОБА_1 особисто чи іншою особою з її згоди не змінює висновок щодо факту визнання відповідачем свого боргу, адже саме на відповідачеві лежить обов'язок не передавати картку, ПІН-коди третім особам.

Отже встановивши факти переривання перебігу строку позовної давності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що звертаючись до суду з позовом 08 серпня 2018 року, банк не пропустив строк позовної давності щодо процентів за користування тілом, оскільки перебіг строку почався заново 18 березня 2017 року ( + 3 роки), а висновок суду першої інстанції з цього приводу є помилковим, а тому рішення суду першої інстанції підлягає до скасування.

Разом із тим, позивачем не доведена належними та допустимими доказами сума заборгованості. Так, у розрахунку зазначається про нарахування процентів за користування кредитом у сумі 8 622,87 грн., але не відображено тіло, на яке нараховані проценти. Пеня є похідним від процентів, а відтак при не доведенні суми процентів, пеня також не може бути стягнута. Окрім того, позивач просить стягнути 16 444,53 грн., але дана сума значно менша за складові: 8 662,87 проценти, 13 574,06 пеня, 500+759,26 штраф.

Відносно штрафу (його фіксованої частини та процентної складової), то виходячи із умов договору штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за договором про надання банківських послуг, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд ухвалює нове судове рішення, яким відмовляє банку в задоволення позову за безпідставністю, бо банк не довів наявності заборгованості за договором про надання банківських послуг та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, що відповідає приписам ст.376 ЦПК України.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31 січня 2011 року б/н за безпідставністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 14 січня 2019 року.