КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Шебуєва В.А., Немировська О.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ВойтухиО.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК» про стягнення пені та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_6. (далі - позивач або вкладник) звернувся до суду з позовом до АТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК» (далі - відповідач або банк), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму банківського вкладу за договором банківського вкладу «Класика» від 20.07.2016 у розмірі 17 100 доларів США, пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення, що становить 11 286 доларів США та 3% річних у розмірі 30,92 доларів США.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Класика» № 0283, за умовами якого Банк прийняв від нього строковий депозит в сумі 31 900 доларів США на строк 12 місяців + 10 днів з 20.07.2016 по 30.07.2017, з процентною ставкою 7% річних.

20.07.2016 ним було внесено грошові кошти на депозитний рахунок.

У березні 2017 року частина вкладу у розмірі 14 800 доларів США була списана з депозитного рахунку на погашення за договором поруки.

Залишок коштів становить 17 100 доларів США, що не заперечується банком.

25.05.2017 сторонами внесено зміни до договору банківського вкладу в частині дати повернення вкладу на 04.06.2018.

29.03.2018 та 31.05.2018 він звертався до банку з заявами про повернення банківського вкладу 04.06.2018, проте вклад у вказаний день повернуто не було, чим порушено його права, як вкладника та споживача послуг банку, а отже останній зобов'язаний відшкодувати йому пеню, у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» та три відсотки річних, згідно із ст. 625 ЦК України за період з 05.06.2018 (наступний день за датою повернення вкладу) по 26.06.2018 (день звернення до суду) (а.с.1-4).

Під час розгляду справи, а саме 22.11.2018, позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог у зв'язку з поверненням йому 26.10.2018 суми вкладу у розмірі 17 100 доларів США. Відтак просив стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 11 286 доларів США та 3% річних у розмірі 30,92 доларів США за період з 05.06.2018 по 26.06.2018 (а.с.94,95).

Рішенням Шевченківського районного суду Київської області від 27.11.2018 позов задоволено. Стягнуто з АТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК» на користь ОСОБА_6 суму пені у розмірі 3% за кожен день прострочення у розмірі 11 286 доларів США та 3% річних у розмірі 30,92 доларів США. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.102-106).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що судом не з'ясовано, що для одержання коштів через касу банку клієнт має надати до банку касовий документ, однак позивачем не подавались до банку касові документи для одержання суми вкладу готівкою ні в день повернення вкладу, встановлений договором - 04.06.2018, ні в період з 04.06.2018 до 26.10.2018. Крім того зазначає, що судом, при обчисленні суми пені, невірно застосовано положення Закону України «Про захист прав споживачів», а також безпідставно застосовано ст. 625 ЦК України. Більш того, вказує, що судом неправомірно стягнуто пеню в іноземній валюті (а.с.109-112).

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 04.01.2019 (а.с.120,121).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.01.2019 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення виявлених судом недоліків апеляційної скарги (а.с.122,123).

23.01.2019 банком усунуто недоліки апеляційної скарги (а.с.126-130).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.01.2019 відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с.131,132).

У визначений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.02.2019 справу призначено до розгляду 06.03.2019 (а.с.134,135).

13.02.2019 до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу (а.с.143-146).

У судовому засіданні 06.03.2019 оголошено перерву до 03.04.2019 у зв'язку з наданням відповідачу часу для перевірки обставини перерахування коштів у день видачі вкладу на поточний рахунок вкладника, згідно п. 2.3. договору.

В судовому засіданні 03.04.2019 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити. Також надав додаткові письмові пояснення у яких наголосив, що вкладник у вимозі просив видати вклад через касу банку, проте у день видачі вкладу до банку не з'явився.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено у відповідності з вимогами закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача від повернення позивачу коштів, що належать йому на праві власності, є незаконною, відтак відповідач несе відповідальність за прострочення виконання зобов'язання у вигляді пені у розмірі 3% річних вартості послуги за кожен прострочений день, згідно Закону України «Про захист прав споживачів» та 3%річних, у відповідності до положень ст. 625 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з ухваленим судом рішенням, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 20.07.2016 між АТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК» та ОСОБА_6 укладено договір банківського вкладу «Класика» № 0283 (далі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору банк приймає від вкладника строковий депозит в сумі 31 900 доларів США на строк 12 місяців + 10 днів з 20.07.2016 по 30.07.2017 (дата повернення вкладу).

Пунктом 1.3 Договору встановлено процентну ставку за вкладом у розмірі 7% річних.

У відповідності до п. 2.3. банк зобов'язується повернути всю суму вкладу в дату повернення. Повернення суми вкладу здійснюється на відкритий у банку поточний рахунок вкладника № НОМЕР_2 (а.с.6,7).

20.07.2016 позивачем внесено суму вкладу у розмірі 31 900 доларів США на депозитний рахунок, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.8).

У березні 2017 року частина вкладу у розмірі 14 800 доларів США була списана з депозитного рахунку вкладника на погашення за договором поруки. Відтак залишок коштів на депозитному рахунку становить 17 100 доларів США, що не заперечується сторонами.

25.05.2017 між банком та вкладником укладено договір про внесення змін до договору банківського вкладу «Класика» № 0283, зокрема змінено дату повернення вкладу на 04.06.2018 (а.с.9).

29.03.2018 позивач звернувся до банку з вимогою, в якій зазначив, що банк зобов'язаний повернути йому суму вкладу у розмірі 17 100 доларів США 04.06.2018, перерахувавши її на поточний рахунок (а.с.10).

31.05.2018 позивач знову направив банку вимогу про повернення вкладу у розмірі 17 100 доларів США 04.06.2018 шляхом перерахування на його поточний рахунок. У цій же заяві, окрім прохання повернення вкладу на поточний рахунок, згідно п. 2.3. Договору, також вказав про повернення йому вкладу через касу банку (а.с.11,12).

Встановлено і не заперечується сторонами, що вклад у сумі 17 100 доларів США був повернутий позивачу 26.10.2018, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с.87).

Звертаючись до суду з даним позовом позивачем заявлено вимоги про стягнення з банку пені у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та трьох відсотків річних згідно положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 05.06.2018 по 26.06.2018.

За час розгляду справи судом першої інстанції позивачем заявлені вимоги не збільшувалися, в тому числі й не збільшувався визначений ним період нарахування пені та трьох відсотків річних.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог і дійшов правомірного висновку про те, що вкладник за договором банківського вкладу є споживачем фінансових послуг банку, а банк їх виконавцем, а тому на ці правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, задовольняючи вимогу про стягнення пені, суд першої інстанції невірно застосував положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», погодившись з розміром пені, яка визначена позивачем, виходячи з вартості послуги банку в сумі 17 100 доларів США (сума невчасно повернутого вкладу).

У відповідності до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами 1-3 ст. 1160 ЦК України імперативно визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Встановлено, що банк у строк та в порядку визначеними договором не повернув вклад позивачу, чим порушив як умови договору так і вимоги Закону.

При цьому, посилання відповідача на не можливість вчасного повернення вкладу у зв'язку з тим, що позивач у вимозі просив повернути вклад через касу банку проте не з'явився до банку у день повернення, не можливо взяти до уваги, оскільки банк був зобов'язаний виконати умови договору і у визначену договором дату повернути вклад перерахувавши кошти на поточний рахунок вкладника (п. 2.3. Договору).

На виниклі між сторонами правовідносини беззаперечно поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк надає фізичній особі (споживачу) фінансові послуги і є їх виконавцем, а також несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

За змістом вищенаведеної ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком процентів на суму вкладу в розмір, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника.

Отже пеня має бути нарахована саме на вартість послуги - банківські проценти, а не на всю суму вкладу.

Означений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 21.02.2018 у справі № 759/13827/15-ц.

Приписами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відтак три відсотки річних вартості послуги за 22 дні (з 05.06.2018 по 26.06.2018) виходячи з суми вкладу у розмірі 17 100 доларів США та 7% річних визначених договором банківського вкладу, становить 47,62 доларів США, що підтверджується розрахунком проведеним банком, який не спростовано позивачем.

Щодо вимог про стягнення трьох відсотків річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом указаної норми нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов'язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі 6-2129цс16.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з банку трьох відсотків річних за період з 05.06.2018 по 26.06.2018 в сумі 30,92 доларів США, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, є правомірними і підлягають задоволенню.

При цьому, також слід зазначити, що суми пені та трьох відсотків річних, згідно вимог чинного законодавства, підлягають стягненню у національній валюті на день ухвалення даного судового рішення. За офіційний курсом НБУ на 03.04.2019 один долар США дорівнює 26,97 грн., а отже розмір пені становить 1 284,31 грн. (47,62 х 26,97) та три відсотки річних складають 833,91 грн. (30,92 х 26,97).

Доводи банку про відсутність прострочення грошового зобов'язання та, як наслідок, відсутність підстав для стягнення трьох відсотків річних, є необґрунтованими і спростовуються встановленими фактичними обставинами справи, наявними доказами в їх сукупності та вимогами закону.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв'язку неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_6 до Акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК» про стягнення пені та трьох відсотків річних - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК» (місцезнаходження: м. Київ, бул. Т.Шевченка, 11, приміщення 51, ) на користь ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) пеню у розмірі 47 (сорок сім) доларів 62 центи США, що станом на 03.04.2019 відповідно до курсу Національного банку України еквівалентно 1 284 (одна тисяча двісті вісімдесят чотири) грн. 31 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ПРОМИСЛОВИЙ БАНК» (місцезнаходження: м. Київ, бул. Т.Шевченка, 11, приміщення 51, ) на користь ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) три відсотки річних у розмірі 30 (тридцять) доларів 92 центи США, що станом на 03.04.2019 відповідно до курсу Національного банку України еквівалентно 833 (вісімсот тридцять три) грн. 91 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 08 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В.Немировська