Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 349/81/18

провадження № 61-43402св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - відділ освіти Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2018 року в складі судді Рибія М. Г. та на постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2018 року в складі суддів: Ясеновенко Л. В., Бойчука І. В., Горейко М. Д.,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

23 січня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відділу освіти Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання незаконними відмов у прийнятті на роботу, про зобов'язання прийняти на роботу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що протягом 2015-2017 років він неодноразово звертався до відповідача з письмовими заявами про прийняття його на роботу на посаду вчителя історії або вчителем початкових класів в одну зі шкіл Рогатинського району Івано-Франківської області, проте отримував відмови з причин відсутності вакантних посад, або у зв'язку з наявністю факту його звільнення з посади вчителя за вчинення аморального проступку.

Вважаючи відмову у прийнятті його на роботу незаконною, оскільки на підставі відомостей Рогатинського районного центру зайнятості у школах Рогатинського району Івано-Франківської області були наявні вакантні посади вчителів, а факт його звільнення з посади вчителя за вчинення аморального проступку не позбавляє його права працювати вчителем, а також що відмовами у прийнятті на роботу йому завдано моральної шкоди, яка полягає у відсутності можливості реалізувати себе як спеціаліста, втраті кваліфікації, в зв'язку з чим погіршився його психоемоційний стан та відносини в сім'ї, просив задовольнити його позовні вимоги.

Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

Короткий зміст та мотиви рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2018 року рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи повно та всебічно з'ясував обставини справи і не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішенняРогатинського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2018 року та на постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Рогатинського районного суду Івано-Франківської області зазначену справу.

24 вересня 2018 року до Верховного Суду надійшла зазначена справа.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки суди, вирішуючи спір, неповно з'ясували обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи.

Відзив на касаційну скаргу

18 жовтня 2018 року від відділу освіти Рогатинської районної державної адміністрації до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, який мотивований тим, що оскаржувані позивачем рішення судів першої та апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, оскільки ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що на підставі подання директора школи Стратинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів (далі - Стрийської ЗОШ I-II ступенів), що підтверджується витягом з наказу відділу освіти Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 31 серпня 2011 року № 120 к, ОСОБА_4 з 01 вересня 2011 року прийнятий на роботу вчителем історії Стратинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів.

Наказом відділу освіти Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 25 грудня 2012 року № 270к ОСОБА_4 звільнений з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України за вчинення ним як працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2013 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2013 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до відділу освіти Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, Стратинської ЗОШ І-ІІ ступенів про визнання незаконним звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_4 вчинив аморальний проступок, який є несумісним з продовженням виконання роботи вчителя, а саме: під час уроку не відпустив неповнолітню ученицю до туалетної кімнати, що завдало їй фізичного болю та психологічних страждань.

Після звільнення позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами, в яких просив прийняти його на посаду вчителя історії, або вчителя початкових класів в одну зі шкіл району, про що він отримував відмови з підстав відсутності за вказаними спеціальностями вакантних посад, та або зі звільненням його з роботи за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням роботи вчителя.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу.

Стаття 22 КЗпП України передбачає наявність двох окремих складів правопорушень трудового законодавства при відмові у прийнятті на роботу: необґрунтована відмова у прийнятті на роботу і відмова у прийнятті на роботу за ознаками дискримінації особи у випадках, як прямо передбачених частиною другою статті 22 КЗпП України, так і в інших нормах трудового права.

Обов'язку однієї сторони завжди кореспондує право іншої сторони: заборона необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу кореспондується з обов'язком роботодавця укласти такий договір.

Суди встановили, що ОСОБА_4 не належить до кола осіб, з якими відповідач зобов'язаний був укласти трудовий договір (запрошення на роботу в порядку переведення, молоді спеціалісти, котрих в установленому законом порядку направлено на роботу в дану організацію, тощо). Перелік обов'язку роботодавця укласти трудовий договір з працівником за правилами КЗпП України є вичерпним і такого обов'язку відповідач не порушував.

Із дискримінаційною ознакою відмова у прийнятті на роботу ОСОБА_4 не пов'язана.

Відповідно до положень статті 21 КЗпП України укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу. Зазначеним забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи, яка бажає укласти трудовий договір, інакше роботодавець буде позбавлений можливості у повному обсязі виконувати свої функціональні обов'язки щодо підбору та розміщення кадрів і нести відповідальність за той обсяг роботи, за який він відповідає за законом.

Обставини відповідності ОСОБА_4 за рівнем кваліфікації вимогам, які передбачені для зайняття посади вчителя, та наявність цієї посади у штатному розписі на час його звернення із заявою до відповідача про прийняття на роботу не є підставою для зобов'язання відповідача укласти трудовий договір з позивачем.

Порядок прийняття на посади педагогічних працівників державного, комунального закладу загальної середньої освіти визначено статтею 26 Закону України «Про загальну середню освіту».

Частиною другою статті 26 вказаного Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що призначення на посаду педагогічних працівників державного та комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснюється відповідним органом управління освітою за поданням керівника загальноосвітнього навчального закладу.

Суди встановили, що подання від директорів шкіл Рогатинського району Івано-Франківської області про призначення ОСОБА_4 на посаду педагогічного працівника у відділ освіти Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області не надходили.

За таких обставин, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що у відділу освіти Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області були відсутні підстави для призначення ОСОБА_4 на посаду педагогічного працівника однієї із шкіл Рогатинського району Івано-Франківської області, є правильним.

Правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з незаконною відмовою у його прийнятті на роботу.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права, що виходить за межі компетенції касаційного суду.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат