ПОСТАНОВА

Іменем України

09 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 394/539/18

провадження № 22-ц/4809/316/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», представники за довіреностями ОСОБА_1, Науменко В?ячеслав Вікторович

відповідач ОСОБА_2, представник за довіреністю ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2018 року у складі судді Краснопольської Л. П. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зазначав, що відповідно до підписаної заяви б/н від 03 грудня 2010 року ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором не виконав, станом на 30 травня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 12558 грн. 83 коп., з яких: 202 грн. 41 коп. тіло кредиту, 3411 грн. 95 коп. - відсотки за користування кредитом, 7870 грн. 24 коп. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 574 грн. 23 коп. штраф (процентна складова).

Просив стягнути з відповідача на користь банка заборгованість у розмірі 12558 грн. 83 коп. та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено у зв?язку з пропуском позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що звернувся в суд з позовом у межах загального строку позовної давності. З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем були виконані платежі 08 грудня 2015 року у сумі 324 грн. 53 коп. та 30 грудня 2015 року у сумі 127 грн. 26 коп., тобто строк позовної давності був перерваний. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Апеляційне провадження відкрито 11 грудня 2018 року (а.с.78), справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 09 січня 2019 року (а.с.90).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що з розрахунку заборгованості встановлено, що останній платіж за кредитним договором ним внесено 30 квітня 2014 року в сумі 400 грн. Таким чином саме з цієї дати починається відлік строку позовної давності для звернення до суду. Оскільки жодних платежів з 30 квітня 2014 року він не здійснював, із заявою про списання банком будь-яких сум з його карткового рахунку на погашення заборгованості не звертався, тому списання коштів 08 грудня 2015 року в сумі 324 грн. 53 коп. та 30 грудня 2015 року в сумі 127 грн. 26 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитом банк зробив за власною ініціативою, що не свідчить про визнання ним боргу та не перериває строк позовної давності (а.с.95-96).

В засідання апеляційного суду учасники справи повідомлені про дату, час та місце розгляду справи під розписку (а.с.111,113) не прибули, подали письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.112.114).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задовленню частково з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Суд відмовив в позові з підстав спливу позовної давності, виходячи з того, що повернення кредитних коштів та строк дії кредитної картки закінчився 03 грудня 2012 року, однак такий висновок суду не відповідає матеріалам справи, оскільки належний доказ на підтвердження строку дії кредитної картки саме до 03 грудня 2012 року справа не містить.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції не дав правової оцінки наданим позивачем розрахункам заборгованості за кредитним договором та не перевірив чи наявна така заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

За приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

03 грудня 2010 року відповідач подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та оформлення на його імя кредитної картки «Універсальна». Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду з тим, що його заява з Памяткою клієнта, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку з використанням кредитки «Універсальна», які були надані йому для ознайомлення під розписку, кредитний ліміт встановлено в сумі 1000 грн. (а.с.10,11, 12-26).

Справжність свого підпису на заяві-анкеті, факт отримання кредитної картки та користування нею відповідач не заперечує, разом з тим в письмовій заяві зазначає, що оскільки останній раз він сплатив особисто кошти на погашення заборгованості в сумі 400 грн. 30 квітня 2014 року, а з позовом банк звернувся до суду в червні 2018 року, тому в позові просив відмовити за спливом позовної давності (а.с.43-46).

В довідці про Умови кредитування, яка підписана відповідачем (а.с.11), зазначено, що процентна ставка за користування кредитом становить 30 відсотків річних, строк внесення щомісячного платежу до 25 число місяця, наступного за звітним, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, що становить 100 грн. на місяць, розмір штрафу за порушення строків платежів 500 грн. + 5% від ціни позову.

Разом з тим, матеріали справи містять докази того, що строк дії кредитної картки становить серпень 2015 року.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до пунктів 3.1.1 та 33.1.3 Правил користування платіжною карткою карта дійсна до останнього календарного дня вказаного в картці місяця і по закінченню строку дії картки банк продовжує строк дії картки шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо від клієнта не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку.

Згідно з пунктом 5.4 правил користування платіжною карткою строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

Згідно ч.1 та ч.4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені), що передбачено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Разом з тим, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14 щодо договору користування платіжною карткою. Як зазначено у цій постанові Верховного Суду України, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Оскільки позивач здав позовну заяву на пошту 11 червня 2018 року (а.с.4,34), а кінцевий строк повного погашення кредиту є 31 серпня 2015 року, то заборгованість за кредитом підлягає стягненню на користь позивача лише в межах строку позовної давності за період, починаючи з 11 червня 2015 року.

Наведене свідчить, що доводи апеляційної скарги, що подання позову в межах трирічного строку з дня повернення кредиту в повному обсязі свідчить про звернення до суду без пропуску позовної давності за цей період, є обгрунтованими.

Разом з тим, безпідставними є доводи апеляційної скарги, що автоматичне списання банком заборгованості за кредитним договором перериває позовну давність.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі №6-2170 цс16 та від 09 листопада 2016 року у справі за №6-1457цс16.

Випискою по рахунку підтверджується, що відповідачем особисто вносилися кошти на погашення заборгованості 30 квітня 2014 року в сумі 400 грн., після цієї дати всі кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом, в тому числі і в дати зазначені в апеляційній скарзі 08 грудня 2015 року у сумі 324 грн. 53 коп. та 30 грудня 2015 року у сумі 127 грн. 26 коп., здійснювалися шляхом списання коштів, що не свідчить про визнання відповідачем боргу та не перериває строк позовної давності.

Позивач, посилаючись на два розрахунки за період з 23 грудня 2010 року по 31 грудня 2015 року та за період з 01 січня 2016 року по 30 травня 2018 року (а.с.7-8, 9) зазначав, що взяті на себе зобовязання за кредитним договором відповідач виконує неналежним чином , у зв'язку з чим станом на 30 травня 2018 року виникла заборгованість в сумі 12558 грн. 83 коп., з яких: 202 грн. 41 коп. тіло кредиту, 3411 грн. 95 коп. - відсотки за користування кредитом, 7870 грн. 24 коп. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 574 грн. 23 коп. штраф (процентна складова).

Також розрахунком (а.с.7) підтверджується, що станом на 31 серпня 2015 року заборгованість за кредитом становить 3155 грн.94 коп.

Разом з тим розрахунком банку підтверджується, шо позивачем з 01 вересня 2014 року в односторонньому порядку змінено порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема до бази розрахунку включено вже нараховані відсотки та санкції за несвоєчасне виконання зобовязань, а також процентну ставку визначено з 01 вересня 2014 року на рівні 34,8 %, з 01 квітня 2015 року 43,20% .

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Крім того, відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, останній отримав кредит за відсотковою ставкою 2,5% в місяць, тобто 30% в рік.

На час предявлення позову поточна заборгованість за тілом кредиту склала 3296 грн.38 коп., проценти за період в межах строку позовної давності по день строку кредитування, тобто з 11 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року, виходячи з відсоткової ставки 30% в рік склали за 81 день :

3296.38 :100х30 = 988.91 річних :365 х 81= 219 грн.46 коп. Всього заборгованість на 31 серпня 2015 року з процентами становить 3488 грн.84 коп.

Розрахунками заборгованості та випискою по рахунку за період з 11 червня 2015 року по 30 травня 2018 року шляхом списання коштів на погашення заборгованості сплачено борг в сумі 4377 грн. 05 коп., що перевищує зазначену суму заборгованості (а.с.7-9, 105-108).

Розрахунками заборгованості також підтверджується, що банк після закінчення строку кредитування до 30 травня 2018 року продовжував нараховувати проценти, неустойку та зараховувати на їх погашення кошти відповідача, внаслідок чого визначив в позові суму заборгованості у розмірі 12558 грн. 83 коп.

Є помилковим застосування судом позовної давності як підстави для відмови у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача відсотків, комісії та неустойки, нарахованих за кредитним договором, після спливу строку кредитування. Правильним в оцінці спірних правовідносин є висновок про те, що банк як кредитор позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, після спливу строку кредитування, що відповідає правовому висновку ОСОБА_4 Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає умовам укладеного між сторонами договору, а нарахування відсотків та інших платежів після спливу строку кредитування суперечить нормам матеріального права, тому не може бути підтвердженням наявності боргу за кредитним договором.

Також колегія суддів зазначає, що за правилами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність боргу відповідача відповідно до умов кредитного договору в межах позовної давності, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2018 року.

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 грудня 2010 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 11 січня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

ОСОБА_5