ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1056/16-ц Номер провадження 22-ц/814/545/19Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю.О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

секретаря Ткаченко Т.І.,

за участі відповідача ОСОБА_2, адвоката Коваль В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2018 року

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та припинення зобов'язань,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом. Вказувало, що 15 серпня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_2 отримав в кредит в розмірі 18 625 доларів США на термін до 13 серпня 2027 року, та зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконав, а тому виникла заборгованість. У зв'язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № PLP0G100000101 у розмірі 27 199, 13 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 15 307, 87 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 11 107, 53 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 1 641, 60 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 14 450 доларів США.

Також до суду із зустрічним позовом про розірвання кредитного договору та припинення зобов'язань звернувся ОСОБА_2, в обґрунтування якого вказав, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 16 серпня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки. У вересні 2011 року іпотечне майно було продано, на підставі рішення Пирятинського районного суду від 14 травня 2009 року, а кошти у сумі 14 000 доларів США повернуто в банк в рахунок погашення кредиту. Зазначав, що в 2013 році позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього боргу за кредитним договором у розмірі 19 777, 24 доларів США. Під час судового розгляду було проведено судово-економічну експертизу, яка не підтвердила розрахунків позивача. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 48 366,19 грн. Вважає, що позивач безпідставно знову звернувся до суду з аналогічним розрахунком, що був визнаний судом неналежним.

Також вказував, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець не повідомив його у письмовій формі про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та валютні ризики, не надав надати інформацію щодо методик, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання. Вказує, що істотне порушення переддоговірної роботи з боку позивача призводить до нарахування штрафних санкцій за спірним кредитним договором. На підставі вказаного просить розірвати та припинити зобов'язання за кредитним договором №PLP0G100000101 від 15 серпня 2007 року.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позову ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано кредитний договір № PLPOG100000101 від 15 серпня 2007 року з моменту набранням рішення суду законної сили.

Припинено зобов'язання за кредитним договором № PLPOG100000101 від 15 серпня 2007 року з 23 листопада 2018 року.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 1 102, 40 грн. в рахунок відшкодування понесеного судового збору, 4 480 грн. витрат за надану професійну правничу допомогу та 18 870 грн. витрат за проведення судової економічної експертизи у розмірі, а всього на 24 452, 40 грн.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Вказує, що підстави для розірвання договору відсутні, оскільки позичальник погодився з умовами договору, що засвідчив власним підписом. Також вважає, що суд дійшов помилкового висновку про припинення зобов'язання, оскільки рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року встановлено факт наявності заборгованості, яка на момент розгляду справу боржником не погашена.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з підстав, передбачених ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно кредитного договору № PLP0G100000101 від 15 серпня 2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 18 625 (долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,15% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 серпня 2027 року.

Так, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № PLP0G100000101 від 15 серпня 2007 року заборгованість станом на 22 серпня 2016 становить 50 480, 69 доларів США, яка складається з наступного: 15 307,87 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 11 545,63 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1 914,96 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 21 712,23 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області № 2-414/2009 від 14 травня 2009 року встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між «ПриватБанк» і ОСОБА_2 15 серпня 2007 року було укладено договір іпотеки, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 58,1 кв. м, та земельну ділянку площею 0,0950 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1. Судом вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLP0G100000101 від 15 серпня 2007 року в розмірі 119 045, 54 грн звернути стягнення на вказаний житловий будинок.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області № 1624/3237/2012 від 10 лютого 2014 року встановлено, що банком було реалізовано предмет застави 22 грудня 2011 року за ціною 10 7193,70 грн, що на дату продажу складало 13 416,15 доларів США.

Згідно висновку судово-економічної експертизи № 12 від 30 березня 2018 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 25 вересня 2012 року, загальна сума заборгованості за кредитним договором №PLP0G100000101 від 15 серпня 2007 рку, обрахована ПАТ КБ «Приватбанк» в наданих розрахунках заборгованості, станом на 22 серпня 2016 в розмірі 47 055,86 дол. США та станом на 22 березня 2017 року в розмірі 27 199,13 дол. США з урахуванням рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року, документально не підтверджується. З урахуванням зарахування коштів від реалізації предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості (у розрізі всіх її складових) за кредитом, яка стягнута за рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 травня 2009 року (шляхом звернення на предмет іпотеки станом на 22 грудня 2011 року) станом на 25 вересня 2012 року заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору відсутня. З урахуванням рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року експертизою встановлено, що заборгованість по кредитному договору №PLP0G100000101 від 15 серпня 2007 року станом на 22 березня 2017 року відсутня.

Задовольняючи зустрічний позов про розірвання кредитного договору і припинення зобов'язань, суд першої інстанції виходив з того, що зріст курсу валют відносно національної валюти порушив співвідношення майнових інтересів сторін, а тому зобов'язання за кредитним договором слід визнати припиненим.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір від 15 серпня 2007 року, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов угоди, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог й протягом тривалого часу виконував умови цієї угоди, а тому вимоги про розірвання такого правочину відсутні.

Висновки суду першої інстанції про зріст курсу долара відносно національної грошової одиниці, як підстави для розірвання кредитного договору - є необґрунтованими, оскільки саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору або визнання його недійсним, так як зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості, міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Вищевказане узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 523/19296/14-ц, в якій суд касаційної інстанції зауважив, що неповідомлення банком про зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову банку, при цьому позичальник, добровільно отримуючи кредит в іноземній валюті, діяв на власний розсуд та ризик і сам повинен був передбачати у момент укладення договору можливість зміни курсу української гривні до іноземної валюти.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для розірвання спірного кредитного договору, а тому у задоволення позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Разом з тим, вирішуючи питання стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції зважає, що преюдиційним рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02 квітня 2014 року, встановлено, що станом на 12 вересня 2012 року заборгованість за кредитним договором становить 6 062, 38 доларів США.

Частиною 8 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, аналізуючи надані банком розрахунки заборгованості за кредитним договором № PLP0G100000101 від 15 серпня 2007 року, апеляційний суд вбачає невідповідність змісту вказаних розрахунків розміру заборгованості станом на 12 вересня 2012 року, що був встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому такі розрахунки не можна вважати належними та допустимими доказами, у розумінні положень ст. 77, 78 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд визнає надані банком розрахунки неналежними доказами, які не узгоджуються з обставинами, встановленими преюдиційним судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що банком не було доведено у встановленому законом порядку розмір існуючої заборгованості за кредитним договором, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а у задоволенні зустрічного позову ПАТ КБ «Приват Банк» відмовити, змінивши правові підстави відмови у позові, а саме - у зв'язку з недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити за недоведеністю у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та припинення зобов'язань.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л. І. Пилипчук

О. В. Чумак