Справа №:2604/8803/12
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т.В.

при секретарі - Бурячек О.В.

учасники справи:

представник заявника (відповідача) - адвокат Волощук В.В.,

представник заінтересованої особи (позивач) - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, діючи через уповноваженого представника Волощука В.В., звернулась до суду із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину земельної ділянки, у зв'язку з нововиявленими обставинами, просила скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0610 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину земельної ділянки - задовольнити частково; в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0610га кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, ОСОБА_3 посилається на наступне, що Дніпровський районний суд м. Києва, ухвалюючи рішення від 29 травня 2014 року та надаючи оцінку договору дарування грошей від 28 квітня 2007 року, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на підставі якого останній передав у дар гроші в сумі 90900,00грн., вважав його нікчемним, з підстав недодержання вимог закону щодо нотаріального посвідчення такого договору.

Однак, 03 жовтня 2018 року, після отримання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року по справі №755/7324/18, ОСОБА_3 стало відомо про існування обставин, які є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки судом ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 10 листопада 2015 року в розмірі 90900,00грн., які були одержані позичальником ОСОБА_3 28 квітня 2007 року, належали їй особисто та були використані нею на придбання цього ж числа земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка була предметом спору по іншій цивільній справі.

Таким чином, встановлені рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року по справі №755/7324/18 обставини укладання 10 листопада 2015 року договору позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були і не могли бути відомими на час розгляду справи №2604/8803/12, тому є підстави вважати ці обставини нововиявленими та такими, що спростовують факт придбання земельної ділянки за спільні з ОСОБА_2 кошти та підтверджують факт отримання заявником спірної земельної ділянки у особисту приватну власність, наведені обставини не встановлювались та не досліджувались судом при розгляді справи № 2604/8803/12, хоча входять до предмета доказування.

У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. (ч.2 ст.429 ЦПК України)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за нововиявленими обставинами в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Представник заявника ОСОБА_3 - адвокат Волощук В.В. підтримав заяву про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року за нововиявленими обставинами, просив заяву задовольнити, скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0610 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину земельної ділянки - задовольнити частково; в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0610га кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви, надав відзив на заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року, який долучено до матеріалів справи, та в судовому засіданні надав пояснення аналогічні, викладеними у відзиві.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та цивільної справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені заявником підстави для скасування рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2012 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім'єю, поділ майна придбаного у період спільного проживання, вселення та усунення перешкод в користуванні власністю.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2012 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім'єю, поділ майна придбаного у період спільного проживання, вселення та усунення перешкод в користуванні власністю.

Судом встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 з ОСОБА_3 з 01 вересня 2004 року по березень 2012 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні будинком за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

В решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 червня 2013 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2012 року в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні будинком за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 - скасувати. Ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні будинком за адресою АДРЕСА_1 - відмовити. В решті рішення суду залишено без змін. (а.с.221-223 т.2)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2012 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 червня 2013 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ земельної ділянки АДРЕСА_1

У вказаній частині справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ майна, придбаного у період спільного проживання, вселення та усунення перешкод у користуванні власністю передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У іншій частині рішення апеляційного суду міста Києва від 18 червня 2013 року залишено без змін. (а.с.88-90 т.3)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину земельної ділянки - задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в період з 01 вересня 2004 року по лютий 2012 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0610 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 червня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0610га, кадастровий НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту: В задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0610 га, кадастровий НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено. В решті рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року було скасоване рішення апеляційного суду міста Києва від 02.06.2015 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє через представника Волощука Володимира Вікторовича, відхилено. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року - залишено без змін.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Обґрунтовуючи підстави для перегляду рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року за нововиявленими обставинами, заявник посилається на положення п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України.

Так, пунктом 1 частини 2 ст. 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У відповідності до частини 4 ст. 423 ЦПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається.

Судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами, якщо обставини, передбачені ч.2 ст.361 ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені ч.2 ст.361 ЦПК 2004 року, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Згідно роз'яснень, які містяться в пунктах 3 та 4 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» (далі по тексту Постанова), нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно роз'яснень, які викладені в пунктах 6 та 7 Постанови, судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи. Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК).

Зі змісту заяви про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року за нововиявленими обставинами вбачається, що такі обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року в справі №755/7324/18, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 10 листопада 2015 року - задоволено повністю, присуджено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 10.11.2015 року в розмірі 90900,00грн. та судовий збір у сумі 909,00грн., а всього на загальну суму 91 809,00 грн.

Обставинами, які є нововиявленими, на думку заявника, є встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року в справі №755/7324/18 обставини виникнення між ОСОБА_3 на ОСОБА_4 цивільно-правових відносин за договором позики від 10 листопада 2015 року, за умовами якого ОСОБА_3 отримала у борг грошові кошти в розмірі 90900,00грн., які фактично передані позичальнику 28 квітня 2007 року, та використані нею на придбання цього ж числа земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, такі твердження заявника суперечать змісту мотивувальної частини рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року в справі №755/7324/18, яким встановлено, що «10 листопада 2015 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 90900,00 гривень, термін позики має бути повернутий позичальником протягом 30 (тридцяти днів) від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. 29 січня 2018 року представник позивача на адресу відповідача направив вимогу про повернення суми коштів за договором позики від 10.11.2015 року у розмірі 90900,00грн.»

Виходячи з мотивувальної частини судового рішення, судом не встановлені обставини стосовно дати передачі грошових коштів, тобто саме 28 квітня 2007 року, та щодо цільового призначення коштів, отриманих у позичку, - «придбання земельної ділянки».

Отже, встановлені судом у справі №755/7324/18 обставини стосуються подій, що почали існувати 10 листопада 2015 року, ця дата зазначена у рішення суду, як дата передачі у позику грошових коштів, що не входить до періоду та предмету доказування в цивільній справі №2604/8803/12 в межах якої ухвалено рішення, яке заявник просить переглянути за нововиявленими обставинами.

Надаючи оцінку договору позики, слід зазначити, що він датований 10 листопада 2015 року, тобто не існував на час розгляду справи №2604/8803/12 судом першої інстанції (рішення суду ухвалене 29 травня 2014 року), відсутні посилання на існування даного договору в апеляційних та касаційних скаргах учасників справи, зважаючи на те, що судове рішення неодноразово переглядалась в порядку апеляційного та касаційного провадження, не надавалась правова оцінка цьому договору, в розрізі відносин, які виникли між сторонами спору та були предметом судового розгляду в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року.

Отже, в розрізі даної справи вищевказаний договір є новим доказом, а не доказом, яким підтверджуються нововиявлені обставини, тому не може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, про що імперативно вказано в пункті 2 частини 4 ст. 423 ЦПК України, оскільки такий договір не оцінювався судами в даній справі.

Крім того, слід відмітити надуманість викладеного в заяві твердження про те, що про існування обставин, вказаних у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заявнику ОСОБА_3 стало відомо лише після отримання нею рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року в справі №755/7324/18, оскільки з цього слідувало би, що вона не була обізнана про укладання нею ж договору позики від 10 листопада 2015 року.

Більше того, суд вважає за необхідне зазначити, що при обґрунтуванні заперечень на позов, в апеляційних та касаційних скаргах, ОСОБА_3 посилалась на договір дарування коштів, де предметом договору визначена та сама сума грошових коштів, як і в договорі позики, дата укладання договору дарування співпадає з датою передачі грошових коштів за договором позики (п.1.1.Договору позики), договір укладено між тими ж самими сторонами, що й договір позики від 10 листопада 2015 року, при цьому договір дарування подано відповідачем у справі, як доказ, якому надана оцінка під час розгляду судової справи та встановлено нікчемність даного договору, тому наведені обставини, на переконання суду, свідчать про штучне створення стороною в справі нових доказів з метою перегляду остаточного рішення у справі.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява представника заявника ОСОБА_3 - адвоката Волощука В.В. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, а саме - рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року в справі №755/7324/18, яким задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 10 листопада 2015 року, не є нововиявленою у розумінні положень цивільного процесуального законодавства, а тому вплинути на висновки суду при постановленні рішення не могла.

Європейський суд з прав людини у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04) рішення від 19 лютого 2009 року вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на час розгляду даної заяви, відсутні визначені ст. 423 ЦПК України підстави для перегляду рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року за нововиявленими обставинами, тому, згідно п.1 ч. 3 ст. 429 ЦПК України, суд відмовляє в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишає рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року в силі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258-261, 263, 423, 429 Цивільного процесуального кодексу країни, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_3 - адвоката Волощука В.В. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину земельної ділянки.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року у цивільній справі № 2604/8803/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частину земельної ділянки, - залишити в силі.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я: