Справа № 345/4103/18
Провадження № 2-др/345/1/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2019 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Онушканича В.В., розглянувши без виклику учасників справи заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 345/4103/18, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною заявою. Заяву мотивує тим, що ухвалою Калуського міськрайонного суду від 05.12.2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Калинович Т.М., що проявились у винесенні постанови про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника та зверненні її до виконання, визнання неправомірною постанови про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника від 28.10.2016 року у справі ВП №51808471 - відмовлено.

ОСОБА_1 вказує, що прискіпливий аналіз цього сумнозвісного «рішення» у вигляді ухвали дає право стверджувати, що хоча в описовій частині ухвали суд скорочено, але вірно виклав аргументи скаржника та його вимогу, проте відносно однієї із встановленої, підтвердженої судом пари «обставина-вимога», що яка розглядалася судом, суд не визначився та не виніс ніякого рішення. Йдеться про обставину, що в п. 1 резолютивної частини оскарженої постанови суб'єкт оскарження державний виконавець Калинович Т.М. зазначила неправдиву інформацію: «ОСОБА_1 … що отримує дохід в Управлінні праці та соціально захисту населення…». В описовій частині оглянутої судом під час судового засідання оскаржуваної постанови дійсно зазначено «… встановлено, боржник отримує пенсію». При цьому суд немає жодних заперечень, їх просто нема в тексті ухвали щодо встановленої судом справжності, чинності та істинності (не фальшивості) оскаржуваної постанови.

Натомість, встановивши формальну відповідність оформлення постанови вимогам до її оформлення чинної інструкції, але не спеціального закону «Про виконавче провадження», як і аргументував скаржник, суд «заспокоївся» та не зробив юридичного висновку з такого факту в сенсі визнання постанови несправжньої, нечинної, фальшивої.

Тому ОСОБА_1 просить ухвалити додаткове рішення у справі №345/4103/18 стосовно вимоги в п. 1 прохальної частини скарги, а саме: «Визнати оскаржуване рішення у вигляді постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по ВП №51808471, дії суб'єкта оскарження - Калуського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області в особі державного виконавця Калинович Т.М., що проявилися у винесенні постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника неправомірними та зобов'язати суб'єкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника)», виходячи з існування незаперечного юридичного факту несправності, нечинності та фальшивості оскарженої постанови, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, але судом не було ухвалено рішення.

За змістом ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність необхідності виклику учасників справи в судове засідання.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 270 ЦПК України встановлено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення. Так, відповідно до вимог ч. 1ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Аналізуючи дану норму закону слідує, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі,чи з власної ініціативиухвалити додаткове рішення.

Натомість суддею було постановлено ухвалу від 05.12.2018 року, а не рішення.

Окрім того, згідно із п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими вимогами на загальних підставах. При порушені питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Водночас вимоги скаржника щодо ухвалення додаткового рішення фактично зводяться до зміни сутності ухвали, що суперечить вимогам процесуального законодавства. Крім того, мотиви, викладені скаржником у заяві про ухвалення додаткового рішення, є приводом для апеляційного оскарження, та не можуть вирішуватися в порядку ухвалення додаткового рішення. Суд не вправі під видом додаткового рішення змінити зміст рішення.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст.270 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №345/4103/18 стосовно вимоги в п. 1 прохальної частини скарги, а саме: «Визнати оскаржуване рішення у вигляді постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по ВП №51808471, дії суб'єкта оскарження - Калуського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області в особі державного виконавця Калинович Т.М., що проявилися у винесенні постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника неправомірними та зобов'язати суб'єкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника)», виходячи з існування незаперечного юридичного факту несправності, нечинності та фальшивості оскарженої постанови - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя