ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року

м. Харків

Справа № 620/397/18

Провадження №22-ц/818/910/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Котелевець А.В.,

учасники справи:

позивач:

ОСОБА_1

представник ОСОБА_2

відповідач:

ОСОБА_3

представник ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу №620/397/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поновлення порушеного права, за апеляційною скаргою ОСОБА_3в особі її представника ОСОБА_4 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Бойко Г.В., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поновлення порушеного права.

В обгрунтування позову зазначає, що йому на праві власності належить домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 є його сусідкою, яка утворює умови неможливості для проживання його сім'ї в домоволодінні. Причиною є те, що вона має в підсобному господарстві велику кількість рогатої худоби (10 голів), свиней та багато птиці. Всю цю худобу вона тримає в сараї, який розташований на відстані близько 2 метрів від його домоволодіння. Він неодноразово прохав її перевести худобу в інше місце, але на його прохання усунути вищевказані перешкоди, вона не реагує.

Просить поновити порушене право та зобов'язати ОСОБА_3 перенести сарай (де утримується її худоба), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 на відстань 20 метрів від його житлового будинку та колодязя.

Відповідач ОСОБА_3, та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги визнали та не заперечувати проти перенесення тимчасового приміщення (навіс) де утримується її худоба на відстань не менше 20 метрів від житлового будинку позивача.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 перенести тимчасове приміщення (навіс) де утримується її худоба що розташоване за адресою : АДРЕСА_2 на відстань не менше 20 метрів від житлового будинку що розташований за адресою: АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80грн. та витрати по наданню юридичної допомоги в розмірі 6000грн.

Рішення мотивовано тим, що позивачем доведенні заявлені позовні вимоги, а тому вони підлягають задоволенню.

Розмір правничої допомоги обгрунтовано і він підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 просить рішення скасувати в частині стягнення судових витрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з неї судовий збір у розмірі 352,40грн., у стягненні витрат на правничу допомогу відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не погоджується з рішення суду в частині стягнення з неї повного розміру судового збору в сумі 704,80грн., т.я. в разі визнання позову з відповідача стягується лише половина судового збору.

Оскільки вона визнала позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, з неї підлягає стягненню лише половина суми судового збору - 352,40грн.

Що стосується витрат на правничу допомогу, то вони є недоведеними.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розподілу судових витрат, тому в іншій частині рішення колегією суддів не переглядається.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив поновити його порушене право та зобов'язати ОСОБА_3 перенести сарай (де утримується її худоба), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 на відстань 20 метрів від його житлового будинку та колодязя.

Разом з позовною заявою позивачем надано суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 704,80 грн.

Як свідчать матеріали справи 12 червня 2018 року між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги, що підтверджується витягом з договору №93 та ордером серія ХВ №000086.

12 червня 2018 року між ними складено акт приймання-передачі виконаних робіт, яким сторони засвідчують факт прийому замовником роботи виконаної підрядником.

Згідно квитанції №б/н від 12 червня 2018 року ОСОБА_1 сплачено адвокату ОСОБА_2 6000грн.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду відповідні докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, як на підставу своїх вимог про стягнення витрат на правничу допомогу надано: витяг з договору про надання правової допомоги від 12 червня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2; ордер серія ХВ №000086; акт приймання-передачі виконаних робіт, яким сторони засвідчують факт прийому замовником роботи виконаної підрядником; квитанцію №б/н від 12 червня 2018 року, згідно якої ОСОБА_1 сплачено адвокату ОСОБА_2 6000грн.

За таких обставин, суд обгрунтовано стягнув ці кошти.

Справа перебувала в провадженні з травня 2018 року; неодноразово призначалася до розгляду; адвокат приймав участь у судових засіданнях, надавав позивачу відповідну правову допомогу, а тому вважати, що відсутні підстави для стягнення цих коштів - не можна.

Що стосується стягнення судового збору колегія зазначає наступне.

Згідно ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до положень ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 зазначає, що нею та її представником було визнано позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, тому з неї підлягає стягненню лише половина суми судового збору - 352,40грн.

Між тим, вказані обставини не відповідають дійсності.

Як свідчать матеріали справи ухвалою Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 травня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06 червня 2018 року. Ухвалою цього ж суду від 14 червня 2018 року підготовче засідання у справі закрито та призначено її до розгляду по суті у судовому засідання на 17 липня 2018 року. Після чого 13 липня 2018 року ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що проти позову заперечує та просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, позов було визнано відповідачкою вже під час розгляду справи по суті, а тому підстав для стягнення з неї лише 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову колегія суддів не вбачає.

За таких обставин підстав для скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону колегія суддів не вбачає.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3в особі її представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 18 січня 2019 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Котелевець А.В.