КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/5221/18 Головуючий у І інстанції - Колесник О.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/5643/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Кириченка Романа Юрійовича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

встановив:

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від зареєстрованого шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір'ю та перебуває на її повному утриманні.

З лютого 2013 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Просила суд, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини з усіх його доходів щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 березня 2018 року і до досягнення нею повноліття.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що відповідач працює в ТОВ «ВЕРО-М» на посаді директора, отримуючи постійний щомісячний дохід, але не у великому розмірі.

З наданих відповідачем документів неможливо встановити реальний розмір його заробітної плати, так як сума окладу є лише частиною структури заробітної плати відповідача, оскільки заробітна плата включає в себе основну та додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні та компенсаційні, а тому відповідачем не відображено його реальний дохід.

З наданих відповідачем документів неможливо також встановити розмір сукупного доходу відповідача за відпрацьований період з урахуванням вирахувань та податків, що не свідчить про те, що оклад, який отримує відповідач, працюючи на посаді директора, є єдиним джерелом його доходу.

Відповідачем не доведено також що він несе витрати на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та батьків пенсіонерів.

Просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_4 подав відзив, який обґрунтовував тим, що він не відмовлявся від аліментів, однак такий великий розмір, як половина від усіх доходів на одну молодшу доньку призведе до дисбалансу та можливого виникнення заборгованості, адже на старшу доньку та самого відповідача припадає такий ж розмір.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з додержанням усіх норм матеріального і процесуального права.

Суд дослідив усі фактичні обставини справи та дійшов належного висновку, що повне задоволення позовних вимог порушить права платника аліментів та його інших утриманців.

Крім цього, зазначив, що надає допомогу старшій доньці добровільно, від самого народження, у зв'язку з чим мати старшої доньки не вдавалася до примусового стягнення аліментів.

Просив залишити рішення Дарницького районного суду м. Києва без змін, а скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від зареєстрованого шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони проживають окремо.

Відповідач працює на посаді директором у ТОВ «ВЕРО-М», отримуючи регулярний щомісячний дохід.

Відповідач недостатньо надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка знаходиться на утриманні матері.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний утримувати свою малолітню дитину.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, судом було враховано постійний стабільний щомісячний дохід відповідача, склад сім'ї, його стан здоров'я, вік та стан здоров'я дитини.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов'язків щодо дитини.

За змістом положень ч.3 ст.11 Закону Уукраїни «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому, у відповідності з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» - установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

За правилами ч.1-2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Підпункт 3, пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи вищенаведені норми, а також обставини справи, зважаючи на принцип розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду вважає визначений судом першої інстанції розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на утримання його доньки, законним та обґрунтованим.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кириченка Романа Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба