Провадження № 2/761/2533/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Токач М.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошову суму за Договором позики від 30 грудня 2014 року у розмірі 8 343 446,68 грн., а також судові витрати.

Пізніше була подана заява про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 8 575 586,56 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 30 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено Договір позики, згідно якого останній отримав від позивача грошові кошти у сумі 4 099 824,56 грн., що еквівалентно 260 000 доларів США по курсу НБУ на день укладення договору. Відповідач зобов'язався повернути позику до 30 листопада 2015 року. Для забезпечення виконання зобов'язань позичальником, між сторонами укладено Договір іпотеки від 30 грудня 2014 року, відповідно до якого відповідач передав позивачу у іпотеку групу нежитлових приміщень АДРЕСА_3. Разом з тим, боргові зобов'язання ОСОБА_4 не виконані, що стало підставою для звернення позивача із вказаним позовом до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28 січня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав, що викладені у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Судова повістка була не отримана відповідачем, оскільки конверт повернувся на адресу суду з відміткою пошти за закінченням встановленого строку зберігання.

Пунктом 91 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 05.03.2009 р. N 270 (далі Правила) передбачено, що поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв'язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об'єкті поштового зв'язку.

Пунктом 99 зазначених Правил встановлено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до п. 102 Правил рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, не вручені адресатам під час доставки вручаються в об'єкті поштового зв'язку.

У разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Таким чином, відповідачу було повідомлено про необхідність отримання судової повістки в об'єкті поштового зв'язку.

Відповідно до п. 117 Правил поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Відповідач не повідомив об'єкт поштового зв'язку про підстави неможливості явки щодо отримання поштового відправлення (судової повістки).

При цьому, відповідно до п. 3.1.1.3 Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого Наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку "УКРПОШТА" від 12.05.2006 р. N 211 причина повернення поштового відправлення відправнику зазначається на довідці форми 20, яка акуратно прикріплюється внизу, ліворуч лицьового боку відправлення письмової кореспонденції.

З огляду на викладене відповідач фактично відмовився від отримання поштового відправлення (судової повістки).

Згідно ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 30 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено Договір позики,посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д., згідно якого ОСОБА_4 отримав від позивача грошові кошти у сумі 4 099 824,56 грн., що еквівалентно 260 000 доларів США по курсу НБУ на день укладення договору.

Позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві суму позики у розмірі 260 000 доларів США до 30 листопада 2015 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальником, між сторонами укладено Договір іпотеки від 30 грудня 2014 року, відповідно до якого відповідач передав позивачу у іпотеку групу нежитлових приміщень АДРЕСА_3.

23 грудня 2016 року до Договору позики від 30 грудня 2014 року внесено зміни, відповідно до яких відповідач зобов'язався повернути кошти до 13 червня 2017 року.

Позичальник суму позики не повернув, у відповідності до умов Договору.

08 квітня 2016 року ОСОБА_4 особисто отримав від ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, що підтверджується його підписом.

Крім того, 14 вересня 2016 року, 06 жовтня 2017 року та 03 липня 2018 року поштовим зв'язком ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листами-вимогами повернути позику, листи повернулись на адресу позивача за закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно до п. 10 Договору позики (зі змінами), вимога про усунення порушень вважається отриманою Позичальником через тридцять календарних днів з дня її відправлення Позикодавцем з відділення пошти. В такому разі вважається, що вимога про усунення порушень направлена належним чином, а Позичальник повідомлений про її зміст.

Згідно п. 11 Договору позики (зі змінами), Сторони домовились, що у разі неотримання вимоги про усунення порушень в відділенні пошти протягом тридцяти календарних днів з дня її відправлення Позикодавцем або у разі повернення вимоги про усунення порушень відправнику з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», Позичальник вважатиметься таким, що повідомлений про її зміст.

Таким чином, відповідач є належним чином повідомлений про необхідність повернути позику, однак, вимоги не виконав.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи, що відповідачем порушено зобов'язання за договором позики, відтак відповідач зобов'язаний повернути позивачеві 260 000 доларів США, що еквівалентно 6 975 041,58 грн., згідно курсу НБУ станом на 05 березня 2019 року.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 8 Договору позики (зі змінами), якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню 3 % річних за період з 14 червня 2017 року по 08 жовтня 2018 року у розмірі 10 300,34 доларів США, що становить 289 283,15 грн., а також за період з 09 жовтня 2018 року по 05 березня 2019 року у сумі 3 162,76 доларів США, що еквівалентно 84 847,63 грн., згідно курсу НБУ станом на 05 березня 2019 року.

Крім того, розмір інфляційних втрат за період з 14 червня 2017 року по 08 жовтня 2018 року становить 26780 доларів США, що еквівалентно 752 111,37 грн., а також за період з 09 жовтня 2018 року по 05 березня 2019 року - 17 680 доларів США, що є еквівалентним 474 302,83 грн.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, а отже з останнього на користь позивача підлягає стягненню грошова сума у розмірі 260 000 доларів США, що еквівалентно 6 975 041,58 грн., згідно курсу НБУ станом на 05 березня 2019 року, 3 % річних за період з 14 червня 2017 року по 08 жовтня 2018 року у розмірі 10 300,34 доларів США, що становить 289 283,15 грн., за період з 09 жовтня 2018 року по 05 березня 2019 року у сумі 3 162,76 доларів США, що еквівалентно 84 847,63 грн., згідно курсу НБУ станом на 05 березня 2019 року, а також інфляційні втрати за період з 14 червня 2017 року по 08 жовтня 2018 року - 26780 доларів США, що еквівалентно 752 111,37 грн., а також за період з 09 жовтня 2018 року по 05 березня 2019 року - 17 680 доларів США, що є еквівалентним 474 302,83 грн.

Таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 8810,00 грн., що сплачений ним при поданні позову до суду у відповідності до платіжного доручення № 321629407 від 08 жовтня 2018 року, а також у розмірі 795 грн. за подання заяви про збільшення позовних вимог (платіжне доручення № 330235858 від 06 березня 2019 року).

Керуючись ст. 10, 11, 57-61, 79, 209, 210, 212-215, 223, 228, 258, 259, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України; ст. ст. 525, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову суму за Договором позики від 30 грудня 2014 року у розмірі 8 575 586,56 грн., яка складається з: сума позики - 6 975 041,58 грн., 3 % річних за період з 14 червня 2017 року по 08 жовтня 2018 року - 289 283,15 грн., 3 % річних за період з 09 жовтня 2018 року по 05 березня 2019 року - 84 847,63 грн., інфляційні втрати за період з 14 червня 2017 року по 08 жовтня 2018 року - 752 111,37 грн., інфляційні втрати за період з 09 жовтня 2018 року по 05 березня 2019 року - 474 302,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 605 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1, місце проживання - АДРЕСА_2, іпн - НОМЕР_1,

ОСОБА_4, місце проживання - АДРЕСА_1, іпн - НОМЕР_2.

Суддя: