Єдиний унікальний номер 226/2433/18 Номер провадження 22-ц/804/214/19

Номер провадження 22-ц/804/214/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: Гапонова А. В., Папоян В. В.,

секретар Сергєєва К.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут цивільну справу № 226/2433/18, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області про стягнення моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням (суддя Петунін І.В. повний текст рішення суду виготовлено 18 жовтня 2018 року),

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про стягнення моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням в обґрунтування якого вказав, що він з 01.05.2016 року по 09.10.2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію. Під час трудової діяльності позивач отримав професійне захворювання, обумовлене небезпечними умовами праці, що були створені відповідачем. Позивач піддавався дії пилу, фізичних навантажень та шуму, концентрація яких перевищували гранично-допустимі норми. Він лікувався амбулаторно та стаціонарно, звертався з консультаціями до медичних спеціалістів, зокрема лікувався стаціонарно у Державній установі «Інститут медицини праці імені ОСОБА_4 Національної академії медичних наук України. 10.07.2018 року Обласною профпатологічною МСЕК йому встановлено 65% втрати працездатності та третя група інвалідності безстроково, з яких: 35% хронічна попереково-крижова радикулопатія, 20% хронічний бронхіт, 10% повторно по травмі від 22.06.2011 року. 04.05.2018 року був затверджений акт розслідування причини виникнення хронічного профзахворювання. Покровським відділенням Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області йому призначена одноразова допомога та щомісячні страхові виплати. Моральна шкода у звязку з отриманим професіональним захворюванням не призначалась та не виплачувалась. Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоровя йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні, він не міг та не зможе вести повноцінний спосіб життя, втратив престижну гірничу спеціальність, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт та значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання та послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Він став обмеженим у русі, швидко стомлюється при незначних навантаженнях. До отримання професійного захворювання він самостійно виконував всю необхідну чоловічу роботу в побуті, в теперішній час йому доводиться для цього наймати працівників, він займався спортом, захоплювався риболовлею, але тепер змінився його життєвий уклад, від чого він відчуває постійний психологічний дискомфорт, став замкненим, втратив інтерес до життя. З урахуванням зазначеного, просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у сумі 150000 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області про стягнення моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь ОСОБА_3 16 500 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково, у сумі 5 550 грн.. Вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, про покладення лише на відповідача відповідальності за моральну шкоду наслідок захворювання отриманого в результаті роботи у шкідливих умовах на різних підприємствах протягом тривалого часу. Також вказує, що суд не звернув увагу, проігнорував, що позивач має зовсім нетривалий стаж роботи порівняно з іншими шкідливими підприємствами де працював позивач, де фактично позивач перебував під впливом шкідливих умов. Тобто, професійне захворювання у позивача, як він сам і зазначив у позові, виникло внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах на різних підприємствах, а не тільки за нетривалий період роботи у відповідача.

Від начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вона просить справу розглядати без їхньої участі, рішення постановити на розсуд суду.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 150 000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, справа підлягає призначенню до розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 працював на підприємстві відповідача на посаді прохідника 6-го розряду з 15.07.2016 року по 09.10.2017 року та був звільнений на підставі наказу № 3231-к від 09.10.2017 за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а. с. 8-13).

У позивача виявлено хронічне професійне захворювання, внаслідок чого він 10.07.2018 року отримав ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% безстроково, є інвалідом 3-ї групи, що підтверджується Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.05.2018, довідкою Обласної профпатологічної МСЕК від 10.07.2018 року (а.с.14-17, 47, 48).

Згідно з випискою з амбулаторної карти ОСОБА_3 позивач проходив стаціонарне лікування з 06.06.2017 по 19.06.2017 у неврологічному відділенні Мирноградської центральної міської лікарні, у червні, жовтні 2017 року знаходився на амбулаторному лікуванні, з 13.12.2017 по 22.01.2018 знаходився на денному стаціонарі Мирноградської центральної міської лікарні з діагнозом: ХОЗЛ, стадія загострення, ЛН І, з 05.02.2018 по 26.02.2018 знаходився на лікуванні в Інституті праці м. Київ (а. с 23, 24-25, 26, 27, 28, 29-34, 38, 39, 40, 41,42-44, 45).

Згідно з медичним висновком Центральної ЛЕК Клініки професійних захворювань Інституту медицини праці НАМН України, позивачу встановлено остаточний клінічний діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 двобічна переважно праворуч у стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ (один-два) ст. - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 35).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, який призначено за сукупністю, а також принципи розумності та справедливості, та вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання позивачем ушкодження здоров'я на виробництві, грошову компенсацію в розмірі 16 500 грн.

Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров'я позивачем було надано висновок МСЕК від 10.07.2018 року, згідно з яким позивачу була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 65 % за сукупністю та третя група інвалідності з 10.07.2018 року (а.с.47).

В даному випадку професійне захворювання пов'язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я ОСОБА_3 призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд також правомірно дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення 16 500 грн., що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції об'єктивно оцінив надані позивачем докази на підтвердження моральних страждань, а саме: вимушеність звільнення через неможливість за станом здоров'я продовжувати роботу, акт розслідування наявність професійного захворювання № від 04.05.2018 року ( а.с.14-17), виписки із медичної карти ( а. с. 24-25), висновок МСЕК ( а.с.47), а також роботу на різних підприємствах, які дали підстави для висновку про стягнення на користь позивача саме з відповідача ТОВ «Шахтобудівельна компанія» відшкодування моральної шкоди у розмірі 16 500 грн. внаслідок отримання потерпілим професійного захворювання.

Доводи відповідача про те, що позивач тривалий час працював в шкідливих умовах на різних підприємствах та йому було встановлено відсоток втрати працездатності за сукупністю професійних захворювань та отриманої потерпілим травми, були предметом розгляду у суді першої інстанції та ці обставини були враховані судом при визначені розміру моральної шкоди, а тому ці доводи не можуть бути прийняті апеляційним судом, як такі, що спростовують висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість визначеної суми та невідповідність її розміру сформованій судові практиці є безпідставним та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам діючого законодавства.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: А. В. Гапонов

ОСОБА_5