Єдиний унікальний номер судової справи 489/5922/16-ц
Номер провадження 22-ц/812/16/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

14 січня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: представника позивача - Смірнової Т.І.,

відповідача ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 рішення, яке ухвалено Ленінським районним судом міста Миколаєва 16 липня 2018 року, під головуванням судді Тихонової Н.С., в приміщенні цього ж суду о 12 годині 28 хвилині, у цивільній справі за позовом Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради до ОСОБА_3 про повернення надміру виплачених державних коштів,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення надміру виплачених державних коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради із заявами про взяття на облік його, як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичних операцій для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

При цьому відповідача було попереджено про те, що грошова допомога для покриття витрат на проживання не призначається, якщо будь-хто з його членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти в сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

При оформленні заяви на отримання допомоги ОСОБА_3 своїм підписом підтвердив достовірність наданої інформації.

В свою чергу, за даними проведеної контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України в департаменті праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради встановлено, що відповідач має депозитний рахунок в Публічному акціонерному товаристві «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), який перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, а тому, допомога відповідачу була нарахована безпідставно.

Загальна сума надміру сплачених ОСОБА_3 грошових коштів адресної допомоги нарахованих з листопада 2014 року по червень 2016 року становить 34 416 грн. 68 коп.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач зобов'язання про добровільне погашення зазначеної переплати у 10-ти денний строк не здійснив, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам в сумі 34 416 грн. 68 коп., перерахувавши кошти на відповідний рахунок.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 лютого 2017 року позов Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21 серпня 2017 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування заочного рішення. Судове рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначав, що жодного доказу на підтвердження наявності у відповідача депозитного рахунку позивачем не надано.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 липня 2018 року позов Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам в сумі 34 416 грн. 68 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат, шляхом стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1 378 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 07 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Наступною ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 07 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

На виконання Указів Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення нових апеляційних судів в апеляційних округах» та від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів», ліквідовано Апеляційний суд Миколаївської області та утворено новий Миколаївський апеляційний суд. Суддів Апеляційного суду Миколаївської області переведено на роботу на посади суддів Миколаївського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року розпочав роботу Миколаївський апеляційний суд.

У зв'язку із ліквідацією Апеляційного суду Миколаївської області дана справа передана до новоствореного Миколаївського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 12 жовтня 2018 року визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач - Серебрякова Т.В., судді: Галущенко О.І., Лисенко П.П.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржене рішення суду першої інстанції змінити.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року за №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За приписами п.1 ч.2 ст.9 цього Закону внутрішньо переміщена особа зобов'язана дотримуватися Конституції України та Законів України, інших актів законодавства.

Відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, яка набрала чинності 07 жовтня 2014 року (далі - Порядок, в редакції, який діяв на час виникнення спірних правовідносин), грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) (п. 3 Порядку).

Для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім'ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та документами. В цій заяві зазначаються відповідні відомості, зокрема, про наявність у будь-кого з членів сім'ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Пунктом 6 Порядку встановлено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Пунктами 10,11 Порядку передбачено, що уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу.

У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

З матеріалів справи убачається, що 19 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради із заявами про взяття на облік його, як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.6).

Рішенням Управління соціальних виплат і компенсацій Ленінського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 19 листопада 2014 року, відповідачу була призначена допомога переміщеним особам на проживання на період з 19 листопада 2014 року по 18 травня 2015 року у загальному розмірі 1 768 грн. щомісячно (а.с.7).

З аналогічними заявами про продовження виплати вищевказаної допомоги ОСОБА_3 звертався також 19 травня 2015 року, 27 листопада 2015 року, 23 травня 2016 року, за якими приймалися відповідні рішення від 27 травня 2015 року, 07 грудня 2015 року, 31 травня 2016 року про виплату останньому грошової допомоги на період з 19 травня 2015 року по 18 листопада 2015 року в розмірі 1 768 грн., на період з 19 листопада 2015 року по 18 травня 2016 року в розмірі 1 958 грн., на період з 23 травня 2018 року по 18 листопада 2016 року в розмірі 1 130 грн. (а.с.8-13).

За період з листопада 2014 року по червень 2016 року включено ОСОБА_3 отримав адресну допомогу на загальну суму 34 416 грн. 68 коп. (а.с.16).

За такого, відсутні підстави для стягнення з відповідача надміру сплачених державних коштів в загальному розмірі 12 417 грн. 48 коп. за період з 19 листопада 2015 року по 18 травня 2016 року та за період з 23 травня 2016 року по 30 червня 2016 року.

Водночас, відповідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» та виписки по рахунку ОСОБА_3 станом на 17 червня 2018 року останній має депозитний рахунок НОМЕР_1 за договором №SAMDN7401, відкритий 22 вересня 2014 року.

З виписки по рахунку ОСОБА_3 вбачається, що 27 листопада 2014 року на нього зараховано 18 900 грн. та з цього часу рахунок систематично поповнювався. 23 вересня 2015 року відповідач перевів суму депозиту у розмірі 24 465 грн. 44 коп. на іншу свою картку (а.с.89-90).

За такого відповідач, всупереч вимогам Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, діяв недобросовісно та не повідомив позивача про існування депозитного банківського рахунку в сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, а тому безпідставно отримав адресну допомогу за період з 19 листопада 2014 року по 18 травня 2015 року та за період з 19 травня 2015 року по 18 листопада 2015 року. Хоча при оформленні заяви на отримання допомоги ОСОБА_3 своїм підписом підтвердив достовірність наданої інформації.

Повідомленням від 15 серпня 2016 року ОСОБА_3 був проінформований про відшкодування коштів по переплаченій соціальній допомозі у розмірі 34 416 грн. 68 коп. за період з листопада 2014 року по червень 2016 року у визначений позивачем строк. Проте відповідач у добровільному порядку погасити зазначену суму відмовився (а.с.17).

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Отже, з огляду на встановлені обставини та наведені правові норми, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 був зобов'язаний повідомити управління соціального захисту населення про відкриття депозитного рахунку внаслідок укладення з банківською уста новою депозитного договору, оскільки саме ці обставини впливають на призначення грошової допомоги.

Таким чином, з урахуванням наданої АТ КБ «ПриватБанк» виписки по картковому рахунку, яка відповідає вимогам передбаченим ст.95 ЦПК України та підтверджує факт внесення грошових коштів відповідачем на депозитний рахунок, колегія суддів приходить до висновку про доведеність факту укладення між банком та відповідачем договору банківського вкладу та оскільки останній не повідомив про зазначені обставини і продовжував без достатніх правових підстав отримувати грошову допомогу, то сума грошової допомоги, виплачена у період з 19 листопада 2014 року по 18 травня 2015 року та у період з 19 травня 2015 року по 18 листопада 2015 року у розмірі 21 999 грн. 20 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_3

Доказів, які б свідчили про недобросовісність відповідача в іншій період матеріали справи не містять.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність укладеного між ним та банком депозитного договору, спростовується випискою з особового рахунку відповідача за НОМЕР_2, призначенням якого, відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правлінням Національного банку України від 17 червня 2004 року за №280 (в редакції, яка діяла на час відкриття рахунку), є облік довгострокових вкладів (депозитів) фізичних осіб.

При вирішенні спору колегія суддів також керується міжнародними принципами, запровадженими Конвенцією про захист прав людини за та основоположних свобод та розвинутими у рішеннях Європейського Суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював необхідність дотримання принципу «належного урядування» та зазначав, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а помилки не можуть виправлятись за рахунок осіб, яких вони стосуються (пункт 71 рішення від 20 січня 2012 року, справа «Рисовський проти України).

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача надміру виплачених коштів за весь період нарахування та виплати грошової допомоги.

За такого, рішення суду слід змінити, зменшивши розмір стягнення надміру виплаченої допомоги з 34 416 грн. 68 коп. до 21 999 грн. 20 коп.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, рішення суду в частині розподілу судових витрат також слід змінити, зменшивши стягнення судового збору з відповідача на користь держави з 1 378 грн. до 881 грн. 92 коп., пропорційно задоволеним вимогам (64% від заявлених вимог 34 416 грн. 68 коп.).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 липня 2018 року - змінити, зменшити стягнення з ОСОБА_3 на користь Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради надміру виплачених державних коштів з 34 416 (тридцять чотири тисячі чотириста шістнадцять) грн. 68 коп. до 21 999 (двадцять одна тисяча дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 20 коп., та судових витрат на користь держави з 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. до 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн. 92 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 15 січня 2019 року