Ухвала

04 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 654/2480/17

провадження № 61-2390ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Херсонської області від 08 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Херсонської області від 08 травня 2018 року, в якій містилася заява про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку заявник зазначила, що повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції отримала лише 23 травня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2019 року касаційну скаргу заявника залишено без руху, наведені підстави пропуску строку визнано неповажними. Судом запропоновано навести інші підстави для поновлення строку та надати відповідні докази.

У березні 2019 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме заява ОСОБА_1 в якій вона зазначила, що пропустила строк на касаційне оскарження судових рішень у цій справі у зв'язку з недобросовісною поведінкою її представника ОСОБА_4

Зазначені підстави пропуску строку не можуть бути визнанні поважними з огляду на таке.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, § § 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» , заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «ОлександрШевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов'язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Зазначені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, а саме недобросовісна поведінка її представника ОСОБА_4, не можуть бути визнані судом поважними, оскільки нею не надано будь-яких доказів на підтвердження наведеного.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що вибір представника залежить лише від власної волі довірителя.

Таким чином, ОСОБА_1 не навела суду обставин, які свідчать про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів, підтверджених належними доказами, для звернення з касаційною скаргою у строки, визначені ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Керуючись статтею 393, пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Херсонської області від 08 травня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак