Справа № 445/2361/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року Золочівський районний суд Львівської області в складі: головуючого судді Пилип'яка П. В.

секретаря судового засідання Мацайло О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позову вказує, що з 02.07.2013 року по 06.07.2018 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 06.07.2018 року. Під час шлюбу сторони проживали у будинку батьків відповідача. Після розірвання шлюбу позивач перейшла проживати до будинку своїх батьків по АДРЕСА_1, а відповідач залишився проживати у будинку своїх батьків. Вказує, що за час шлюбу ними спільно було нажито наступне майно:

- дошка для глажки одягу, вартістю 300 грн. (придбана 2013 року в м. Тернополі на ринку будівельних матеріалів);

- стіл розкладний вартістю 850 грн. (придбаний 2013 року в м. Золочеві в магазині Золочівської меблевої фабрики по вул. Бродівська);

- фен вартістю 250 грн. (придбаний 2015 року в м. Золочеві в магазині "Технолюкс");

- принтер струменевий "Canon" вартістю 1250 грн. (придбаний 2014 року в м. Золочеві в магазині "Комп'ютерний Всесвіт");

- пральна машина вартістю 6500 грн. (придбана 2016 року у м. Золочеві в магазині Технолюкс");

- пилосос марки "Zelmer" вартістю 5700 грн. (придбаний 2015 року в м. Золочеві, в магазині "Технолюкс");

- морозильна камера вартістю 4000 грн. (придбана 2013 року в м. Золочеві в магазині "Технолюкс");

- фотоапарат марки "Olimpus" вартістю 700 грн. (придбаний 2013 року в м. Золочеві в магазині "Технолюкс");

- шафа-купе на 4 секції кольору венге, вартістю 4000 грн. (придбана 2013 року в м. Буськ, в магазині місцевої меблевої фабрики);

- ліжко двоспальне з матрацом кольору венге, з металевою спинкою, вартістю 4000 грн. (придбане 2013 року в м. Золочів, в магазині "Універмаг");

- комод сірого кольору вартістю 1700 грн (придбаний 2016 року в м. Золочів, в магазині "Універмаг");

- дві тумбочки (комплект) сірого кольору загальною вартістю 1500 грн. (придбані 2016 року в м. Золочеві, в магазині "Універмаг");

- м'ясорубка електрична марки "Zelmer" вартістю 1200 грн. (придбана 2013 року у м. Львів);

- два килими біло-коричневого кольору, овальної та прямокутної форми, загальною вартістю 3000 грн. (придбані 2016 року в м. Золочеві, в магазині "Універмаг");

- набір автоключів вартістю 500 грн. (придбані 2013 року на ринку в м. Тернополі);

- золоті прикраси загальною вартістю 15000,00 грн., а саме: обручка золота вартістю 2000,00 грн., перстень у виді блискавки вартістю 3000,00 грн., перстень суцільний у вигляді сонечка вартістю 1000,00 грн., золотий браслет вартістю 3000,00 грн., золотий ланцюжок вартістю 3000,00 грн., золотий прямокутний медальйон із зображенням Божої матері вартістю 3000,00 грн.

Загальна вартість майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя становить 50 450,00 грн.

Крім цього, зазначає, що під час подружнього життя вони проводили ремонт в будинку, який належить батькам відповідача та облаштовували кімнату, загальна вартість робіт та придбання товарів для ремонту і облаштування кімнати становить 10000,00 грн. Також із спільних коштів подружжя був оплачений ремонт автомобіля в сумі 13900,00 грн., оскільки весною 2014 року відповідач вчинив ДТП, в результаті чого пошкодив автомобіль "Renault Sandero". Зазначає, що добровільно вони не домовилися про порядок поділу майна, а тому просить суд здійснити поділ їх спільного майна, як подружжя, наступним чином: виділити їй у власність наступне майно:

- пральну машину вартістю 6500 грн. (придбана 2016 року у м. Золочеві в магазині Технолюкс");

- пилосос марки "Zelmer" вартістю 5700 грн. (приданий 2015 року в м. Золочеві, в магазині "Технолюкс");

- комод сірого кольору,вартістю 1700 грн. (придбаний 2016 року в м. Золочів, в магазині "Універмаг");

- два килими біло-коричневого кольору, овальної та прямокутної форми, загальною вартістю 3000 грн. (придбані 2016 року в м. Золочеві, в магазині Універмаг");

- золоті прикраси загальною вартістю 8000 грн., а саме: золотий перстень у виді блискавки, вартість якого становить 3000 грн., золотий перстень у вигляді сонечка, вартість якого становить 2000 грн., та золотий прямокутний медальйон із зображенням Божої Матері, вартість якого становить 3000 грн. - всього майна на суму 24 900 грн.

Також просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь 11950 грн. в рахунок компенсації вартості спільного майна подружжя, з них 5000 грн. - половина вартості витрачених коштів на ремонт квартири та 6950 грн. - половина коштів витрачених на ремонт автомобіля.

У відзиві на позовну заяву, а також в уточненій заяві до відзиву, відповідач позовні вимоги визнав частково, заперечивши при цьому вартість спільного майна, яку вказала позивач у позовній заяві, оскільки із врахуванням зносу вартість такого майна на момент поділу є значно меншою. Також заперечив вимогу позивача про компенсацію половини коштів витрачених на ремонт автомобіля, зазначивши при цьому, що жодного ДТП він не вчиняв, в результаті чого необхідно було б здійснювати ремонт автомобіля "Renault Sandero". А здійснений нею ремонт є нічим іншим як плановий ремонт автомобіля. Крім того, такі твердження позивача жодними доказами не підтверджені. Автомобіль є особистою власністю позивача, як подарунок її батьків, який вона забрала після розірвання шлюбу. Що стосується золотих виробів, відповідач визнав, що золота обручка вартістю 2000,00 грн., перстень у виді блискавки вартістю 3000,00 грн. та перстень у вигляді сонця вартістю 1000,00 грн. є спільним майном подружжя, оскільки були придбані за спільні кошти, а інші золоті вироби про йдеться в позовній заяві, позивачу подарувала його мати та після розірвання шлюбу їх забрала, а тому такі не можуть вважатися спільною власністю подружжя. Також вказує, що його мати передавала з м. Москви 100 доларів США на покупку принтера, а тому дана річ не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя. Визнає, що решта речей сторони дійсно придбали за час шлюбу, однак їх вартість за рахунок зносу є значно меншою та становить 31922,50 грн. і знаходяться в будинку його батьків. Тому, позов визнає частково та погоджується компенсувати половину придбаного ними майна, а саме 15961,25 грн.

У відповіді на відзив позивач заперечила доводи відповідача, позовні вимоги повністю підтримала та просила задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали частково, погодившись при цьому з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву та в уточненій заяві до відзиву, а саме, щодо зносу спільно нажитого майна та його вартості, яка на момент поділу становить 31922,50 грн. та компенсації їй 15961,25 грн. Крім того, позивач не заперечує, що ремонт у кімнаті робили батьки відповідача, однак стверджує, що 10000,00 грн. це витрати на матеріали, які були необхідні для ремонту кімнати, і були придбані за спільні подружні кошти. Крім того, вказала, що принтер був придбаний відповідачем під час шлюбу в кредит, вартість якого сплачувалася за рахунок їх спільних коштів. Інші позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію, викладену у відзиві та уточненій заяві до відзиву, просив позов задовольнити частково.

Заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони перебували з 02.07.2013 року по 06.07.2018 року у зареєстрованому шлюбі. На даний час шлюб між ними розірвано, що підтверджується рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 06.07.2018 року.

Свідок ОСОБА_5, яка доводиться матір'ю позивачу, надала покази, що автомобілем, який вона із чоловіком подарували дочці на весілля, користувався зять та його батько. Коли вони забрали вказаний автомобіль він перебував у жахливому стані, у зв'язку з чим було проведено ремонт автомобіля, який оплачувався за їх кошти. Також повідомила, що одразу після весілля позивач із відповідачем та його батьками їздили у м. Тернопіль, де за гроші подаровані на весілля придбали матеріали для ремонту житлової кімнати.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який доводиться батьком позивача, повідомив, що після розірвання шлюбу він забрав подарований дочці автомобіль. Вказаний автомобіль був у технічно несправному стані, у зв'язку з чим він проводив ремонт вказаного автомобіля, зокрема ходової системи, проводив заміну моторної оливи та фільтрів.

Свідок ОСОБА_7, матір відповідача, повідомила, що після весілля вони виділили своєму сину та його дружині дві кімнати у належному їй з чоловіком будинку. За 3 тижні до весілля у вказаних кімнатах було повністю зроблено ремонт. Автомобілем, який невістці на весілля подарували її батьки, користувалися їх син та невістка. Вказала, що її чоловік користувався вказаним автомобілем 1-2 рази на прохання невістки, оскільки в них у власності є свій автомобіль.

Свідок ОСОБА_8, батько відповідача, надав покази, що після весілля виділили сину та невістці дві кімнати у будинку для проживання, в яких повністю було проведено ремонт. На автомобілі подарованому невістці за увесь час їх спільного проживання він наїздив близько 10-15 км. Після розлучення дітей вказаним автомобілем не користувався.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що є сусідкою ОСОБА_8, приятелює з ними з 1970 року і часто буває у них вдома. Вказала, що ремонт у будинку проводили особисто батьки позивача до весілля.

ОСОБА_10, будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, вказала, що перебуває з ОСОБА_4 у дружніх стосунках. Зазначила, що їй відомо про те, що до весілля ОСОБА_4 підготували житло для молодих, а після весілля поїхали на роботу у Москву.

Відповідно до ч. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви та не заперечується відповідачем під час перебування у шлюбі сторонами було придбано майно: дошка для глажки одягу вартістю 300 грн., стіл розкладний вартістю 850 грн., фен вартістю 250 грн., пральна машина вартістю 6500 грн., пилосос марки "Zelmer" вартістю 5700 грн., морозильна камера вартістю 4000 грн., фотоапарат марки "Olimpus" вартістю 700 грн., шафа-купе на 4 секції кольору венге вартістю 4000 грн., ліжко двохспальне з матрацом кольору венге з металевою спинкою вартістю 4000 грн., комод сірого кольору вартістю 1700 грн., дві тумбочки (комплект) сірого кольору загальною вартістю 1500 грн., м'ясорубка електрична марки "Zelmer" вартістю 1200 грн., два килими біло-коричневого кольору, овальної та прямокутної форми загальною вартістю 3000 грн., набір автоключів вартістю 500 грн., принтер струменевий "Canon" вартістю 1250 грн., золота обручка вартістю 2000,00 грн., перстень у виді блискавки вартістю 3000,00 грн. та перстень у вигляді сонця вартістю 1000,00 грн., відтак таке є спільною сумісною власністю, дані обставини визнаються учасниками справи, тому не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України.

За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами першою та другою статті 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Враховуючи, що позивач не заперечила знос речей, що були придбані подружжям за час шлюбу та погодилася на компенсацію 1/2 їх вартості, що становить 15961,25 грн., то з відповідача слід стягнути в користь позивача вказану суму.

Крім того, принтер струменевий "Canon", придбаний у період шлюбу, що відповідач не заперечив, однак водночас і не подав доказів, які б спростовували, що дане майно придбане не за спільні кошти подружжя, а тому таке майно є спільною власністю подружжя та підлягає поділу в рівних частках, шляхом компенсації позивачу 625,00 грн.

Щодо вимоги позивача про виділення їй у приватну власність золотих прикрас загальною вартістю 8000 грн., то необхідно зазначити наступне.

Згідно змісту п. 24 вищезазначеної ППВСУ, не належить до спільної сумісної власності, серед іншого, в тому числі, майно одного з подружжя набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Враховуючи те, що золоті прикраси, а саме золотий ланцюжок вартістю 3000,00 грн., золотий медальйон вартістю 3000,00 грн., перстень вартістю 3000,00 грн. були подаровані позивачці матір'ю відповідача, що обидві сторони підтвердили, то вказане майно не є спільною сумісною власністю подружжя, і відтак поділу не підлягає.

Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації з відповідача 11950,00 грн. в рахунок спільного майна подружжя, з яких 5000,00 грн.- половина витрачених коштів на ремонт квартири та 6950,00 грн. половина витрачених коштів на ремонт автомобіля, то позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що вказаний ремонт квартири проведено в період шлюбу. Також позивачем не доведено, що ремонт автомобіля проведено нею, в результаті вчинення відповідачем ДТП чи будь-якого його недбалого використання ТЗ. , а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Покази свідків суд оцінює критично, оскільки свідками є батьки позивача та відповідача, а також друзі батьків відповідача. Окрім того, відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що позивачем не надано допустимих доказів (розрахункових документів) на підтвердження факту придбання будівельних матеріалів та на ремонт автомобіля, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути, пропорційно задоволених позовних вимог, частину судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст 21, 36, 61, 70, 71 СК України, ст. 4, 5, 12, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 16586,25 грн. (шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят шість гривень 25 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 317,00 (триста сімнадцять) гривень витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Золочівський районний суд Львівської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 04.04.2019.

Суддя П. В. Пилип'як