Справа № 349/135/19
Провадження № 2/349/125/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 квітня 2019 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області у складі

головуючого судді Лошак О.О.

з участю секретаря судового засідання Сірко І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

учасники судового провадження:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 19 500,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 працювала в ОСОБА_1 продавцем продовольчих товарів. 31 травня 2018 року з нею було укладено, як трудовий договір, так і договір про бригадну матеріальну відповідальність. Під час проведення інвентаризації 13 грудня 2018 року було виявлено нестачу коштів в розмірі 47 000,00 грн. ОСОБА_4 визнала факт завдання нею шкоди в зазначеному розмірі та зобовязалася її відшкодувати до 20 лютого 2018 року, однак своє зобовязання виконала частково.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала повністю із підстав, які наведені у позовній заяві. Пояснила, що на даний час відповідачкою не відшкодовано заподіяну їй шкоду в заявленій сумі. Просила позов задовольнити.

ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що під час роботи продавцем надавала товари в борг через що виникла матеріальна шкода. У неї відсутні кошти для повернення вищезазначеної суми, оскільки вона не працює.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з копією трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, ОСОБА_4 була прийнята ОСОБА_1 на роботу продавцем продовольчих товарів з 31 травня 2018 року.

Цього ж дня 31 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір про бригадну матеріальну відповідальність згідно з яким «працівники приймають на себе повну матеріальну відповідальність за всі в установленому порядку передані їм під звіт роботодавцем товарно-матеріальні цінності та кошти згідно з інвентаризаційними описами, що додаються до цього договору, а також за ті товарнор-матеріальні цінності й кошти, що будуть надходити їм під звіт протягом усього терміну дії цього договору».

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує заподіянням їй ОСОБА_5 матеріальної шкоди, внаслідок виявленої нестачі коштів в розмірі 47 000,00 грн.

Судом встановлено, що згідно паспорта серія СЕ №442817, виданого 16 січня 2008 року Рогатинським РВ УМВС 11 червня 2012 року, прізвище відповідачки по справі ОСОБА_3, ім'я, по-батькові ОСОБА_6.

Згідно із ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.1351 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

Відповідно до ст. 1351 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст. 1352 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.

Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади).

Статтею 1353 КЗпП України передбачено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів.

Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

В п. 3 постанови ВС України № 14 від 29.12.92 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розяснено, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 1353, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На підтвердження обставин заподіляння їй матеріальної шкоди ОСОБА_1 подала розписку ОСОБА_2 від 06 серпня 2018 року про те, що при передачі товарно-матеріальних цінностей виявлено недостачу в розмірі 47 000,00 грн., яку вона визнає і зобовязується повернути до 20 грудня 2018 року.

Завдання шкоди особі та її майну породжує не договірне, а деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Поданий позивачем доказ розписка ОСОБА_2 не є заявою по суті справи, тому не може бути розцінений судом як такий, що містить визнання ОСОБА_5 обставин справи, зокрема розміру завданої шкоди.

Окрім зазначеної заяви, ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу.

Таким чином ОСОБА_1 не довела, які дії ОСОБА_3 були неправомірними, що цими діями було завдано шкоду ОСОБА_1, що між діями ОСОБА_3 і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина ОСОБА_3, тому позов не підлягає до задоволенню.

Керуючись ст. ст. 223, 264, 265, 280 ЦПК України,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 19 500 грн. відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя: О. О. Лошак