РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/9892/18

Провадження № 22-ц/4815/478/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Гордійчук І.О. від 16 січня 2019 року, проголошене в 10 год. 46 хв. в м. Рівне, дата складання повного судового рішення - 17 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду від 6 березня 2018 року з нього стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 22.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, на даний час сплачувати визначений судом розмір аліментів він не має можливості через скрутний матеріальний стан та зміну сімейного стану, оскільки має другу дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 від цивільної дружини ОСОБА_8

Також, зазначає, що має на утриманні непрацездатну матір, на даний час не працює і не має жодного доходу.

Просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 6 березня 2018 року на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі з 1500 грн. до 746 грн. щомісячно.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено факту істотного погіршення його матеріального становища, як платника аліментів.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 покликається на ухвалення судом рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що офіційно ніде не працює, має нерегулярні підробітки, у нього народилася друга дитина, а його матір є інвалідом третьої групи та потребує його матеріальної допомоги.

Судом при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано, що народження у нього другої дитини є підставою для додаткових витрат, а відсутність будь-якого офіційного доходу ставить його у вкрай скрутне матеріальне становище, що не дає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 6 березня 2018 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 22.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Законів України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", у 2019 році встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 грн.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан, як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, виданого 2.05.2018 року, батьками ОСОБА_7, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, записані ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Таким чином, після ухвалення судом 6.03.2018 року рішення про стягнення із ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, його сімейний стан змінився, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 в нього народилась друга дитина ОСОБА_7

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про зміну розміру аліментів, позивач послався на те, що він не працює, його доходи є такими, що не він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі та на його утриманні перебуває матір-інвалід і дитина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що ОСОБА_4 офіційно не працює з лютого 2014 року, на обліку у центрі зайнятості не перебуває з 1.08.2018року.

Разом з цим, непрацевлаштування саме по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів. Жоден із наданих позивачем доказів не підтверджує наявність підстав для звільнення позивача від обов'язку утримувати свого малолітнього сина у розмірі, встановленому рішенням Рівненського міського суду від 6 березня 2018 року.

Запропонований позивачем розмір аліментів 746грн., на думку суду, призведе до погіршення матеріального становища малолітнього ОСОБА_6, та, як наслідок, позбавить дитину права та гідний рівень утримання, духовного та фізичного розвитку, чим грубо порушить вимоги, щодо захисту прав дитини як національного законодавства так і міжнародних договорів, що є недопустимим.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Що стосується доводів про знаходження на утриманні позивача матері пенсіонерки ОСОБА_9, яка є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що вказана особа знаходяться саме на його утриманні.

На погіршення стану свого здоров'я або інші обставини, які впливають на зміну розміру аліментів, позивач не посилається.

Виходячи з обов'язку батьків утримувати дитину, врахувавши вік, стан здоров'я та інтереси малолітнього ОСОБА_6, матеріальне становище позивача, наявність у нього іншої дитини, зваживши на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки відсутні докази про те, що матеріальний стан позивача погіршився та, будучи в працездатному віці, він не спроможний сплачувати аліменти у стягнутому судом розмірі, а наявність у відповідача іншої дитини не звільняє його від обов'язку належним чином утримувати та піклуватися про малолітнього сина.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати. Понесені витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2019 року без змін.

Понесені витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ОСОБА_4.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.