Дата документу 02.04.2019
Cправа № 320/5424/18
Провадження № 2/320/241/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.,

за участі секретаря судового засідання Фурсової Л.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє на підставі доручення Мелітопольського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та довіреності адвокат ОСОБА_2, до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якого діє на підставі доручення Мелітопольського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та довіреності адвокат ОСОБА_2, звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Мелітопольської міської ради Запорізької області, в якому просить визнати за ним, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 2/15 частини будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі Запорізької області, які зареєстровані за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлим 07 вересня 1990 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що його дід, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, був власником житлового будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі Запорізької області. 07 вересня 1990 року його дід помер. Після смерті його діда, його батько ОСОБА_4, та його тітка ОСОБА_5 як діти спадкодавця прийняли спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, яка складається з житлового будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі та грошового вкладу з відсотками. Його батькові ОСОБА_4, Мелітопольською державною нотаріальною конторою 06 лютого 1992 року було видане свідоцтво про право на спадщину за № 1-407, та зареєстровано 12 березня 1992 року право власності на 13/15 чистини житлового будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі у бюро технічної інвентаризації м. Мелітополя за № 2356. Його тітці, ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину після смерті його діда ОСОБА_3 не видавалося. Крім цього, з моменту смерті його діда, ОСОБА_3, ОСОБА_5 жодного разу до будинку не зявлялася, комунальні платежі не сплачувала. Проти використання ними спірної частини будинку за весь час її життя не заперечувала, права на спірну частину майна не заявляла. 25 березня 2011 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, померла. Він, ОСОБА_1, є власником 13/15 частини будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі Запорізької області на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07 червня 2005 року зареєстрованого в реєстрі за № 3-673 та договору про розподіл спадкового майна від 07 червня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-677. Зазначену частину будинку він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_4. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі Запорізької області, складеного 19 лютого 2005 року, право власності на 2/15 частини будинку зареєстровано за ОСОБА_3 та на 13/15 частин будинку за ним, ОСОБА_1. 22 лютого 2018 року до КП «ММБТІ» було направлено адвокатський запит про надання інформації за ким зареєстроване правої власності на 2/15 частини будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі Запорізької області, однак, відповіді по суті поставленого питання не отримано. З 11 лютого 2003 року він зареєстрований та фактично проживає у цьому будинку. Оскільки до цього часу жодних претензій з боку органів місцевого самоврядування або будь-яких інших осіб стосовно володіння та використання ним будинком № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі до нього не було, підстав для сумніву, в правомірності, володіння цим будинком він не вбачав, без сумніву вважав його своєю власністю, сумлінно виконував обов'язки власника. Враховуючи, що 2/15 частини будинку виділити в натурі неможливо він здійснював ремонт у будинку в цілому, сплачував платежі, пов'язані з використанням будинку в повному обсязі, уклав договір з Інтернет провайдером та підтримував присадибну ділянку в належному стані. Він безперервно проживає в даному будинку, користується та відкрито володіє будинком понад 10 років. Оскільки він більше 10 років відкрито, безперервно володіє спірною частиною цього будинку, вважає, що має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку набувальної давності.

У підготовче судове засідання сторони не зявилися.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає.

Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, заперечень на предмет позову не мають.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не зявилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд його приймає.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, був власником житлового будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі Запорізької області.

07 вересня 1990 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_4, та ОСОБА_5, які як діти спадкодавця прийняли спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, яка складається з житлового будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі та грошового вкладу з відсотками.

ОСОБА_4, Мелітопольською державною нотаріальною конторою 06 лютого 1992 року було видане свідоцтво про право на спадщину за № 1-407 та зареєстровано 12 березня 1992 року право власності на 13/15 чистини житлового будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі у бюро технічної інвентаризації м. Мелітополя за № 2356. ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 не видавалося.

25 березня 2011 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, померла.

ОСОБА_1, є власником 13/15 частини будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі Запорізької області на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07 червня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-673 та договору про розподіл спадкового майна від 07 червня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-677.

Зазначену частину будинку ОСОБА_1 успадкував після смерті свого батька ОСОБА_4.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі Запорізької області, складеного 19 лютого 2005 року, право власності на 2/15 частини будинку зареєстровано за ОСОБА_3 та на 13/15 частин будинку за ОСОБА_1.

З 11 лютого 2003 року ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4.

Жодних претензій з боку органів місцевого самоврядування або будь-яких інших осіб стосовно володіння та використання ОСОБА_1 будинком № по пров. Балківському у місті Мелітополі до нього не було, підстав для сумніву, в правомірності, володіння цим будинком він не вбачав, без сумніву вважав його своєю власністю, сумлінно виконував обов'язки власника.

Вищевикладені обставини підтверджуються дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, а саме: копією паспорта громадянина України ОСОБА_1; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2005 року; копією договору про розподіл спадкового майна від 07 червня 2005 року; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7532112 від 15 червня 2005 року; копією технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 19 лютого 2005; копією спадкової справи ОСОБА_3, померлого 07 вересня 1990 року, за № 786/1990; відповіддю КП «ММБТІ» № 2667 від 14 серпня 2018 року.

Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до положень пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 добросовісно заволодів чужим майном, а саме 2/15 частинами будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі Запорізької області і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у житловому будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі Запорізької області, сплачує комунальні послуги, суд вважає, що його позовні вимоги про визнання права власності на 2/15 частин будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі Запорізької області за набувальною давністю, підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє на підставі доручення Мелітопольського міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та довіреності адвокат ОСОБА_2, до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 2/15 частини будинку № 23 по пров. Балківському у місті Мелітополі Запорізької області, які зареєстровані за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлим 07 вересня 1990 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ