КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/4739/19 Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря Тимошевскої С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,

УСТАНОВИВ:

у серпні 2016 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, відповідач, разом - сторони) про виділ в натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, а саме: житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтований такими обставинами.

Сторони є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки загальною площею 0,10 га, призначеної для будівництва і обслуговування вказаного жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_1.

Частка позивача у спільній власності на майно становить 54/100 частин, а частка відповідача - 46/100 частин.

За час володіння спільним майном між сторонами склався певний порядок користування конкретними приміщеннями житлового будинку та надвірними спорудами, і спору щодо цього майна між сторонами немає.

Водночас між сторонами виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування земельною ділянкою, оскільки відповідач користується більшою частиною земельної ділянки, ніж їй належить, та не погоджує запропонований позивачем варіант її розподілу.

З урахуванням поданих уточнень до позовної заяви, ОСОБА_2 просив суд припинити право спільної часткової власності його та ОСОБА_3 на житловий будинок; виділити в особисту власність на належні йому 54/100 частин житлового будинку, що складаються з

- веранди-кухні, номер на експлікації 1-1, площею 12,6 кв.м.;

- житлову кімнату, номер на експлікації 1-2, площею 19,0 кв.м.;

- житлову кімнату, номер на експлікації 1-3, площею 5,1 кв.м.;

- житлову кімнату, номер на експлікації 1-4, площею 6,4 кв.м.;

- сараїв під літерами «Б», «В», «Ж»; погребу під літерою «Е».

Виділити ОСОБА_3 на належні їй 46/100 частин житлового будинку, що складаються з:

- веранди, номер на експлікації 2-1, площею 7,3 кв.м.;

- коридору, номер на експлікації 2-2, площею 5,2 кв.м.;

- кухні, номер на експлікації 2-3, площею 7,3 кв.м.;

- житлову кімнату, номер на експлікації 2-4, площею 9,5 кв.м.;

- житлову кімнату, номер на експлікації 2-5, площею 12,6 кв.м.;

- житлову кімнату, номер на експлікації 2-6, площею 16,8 кв.м.;

- житлову кімнату, номер на експлікації 2-7, площею 9,2 кв.м.;

- тамбура, номер на експлікації 2-І, площею 3,7 кв.м.

Припинити право спільної часткової власності його та ОСОБА_3 на земельну ділянку, виділити в особисту власність на належні йому 54/100 частин земельної ділянки земельну ділянку площею 540 кв.м. згідно варіанту № 2 порядку користування земельною ділянкою (додаток № 3 до висновку експерта).

У листопаді 2016 р. ОСОБА_3 пред'явила до ОСОБА_2 зустрічний позов про виділ їй в натурі частини земельної ділянки. На обґрунтування зустрічних вимог та заперечень проти первісного позову вказала, що дійсно будинок фактично розділений на дві окремі частини відповідно до належних співвласникам часток, облаштований окремими входами, а подвір'я розділене парканом. Відтак жодного спору з приводу користування будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою не було.

Однак, починаючи з 2010 р. ОСОБА_2 зважаючи на те, що вікно його частини будинку виходить на подвір'я ОСОБА_3, забажав, щоб земельна ділянка, яка знаходиться під вікном, була в його користуванні, а встановлений паркан відповідно зміщений на 1 метр від стіни будинку. З його слів це необхідно для обслуговування його вікна. Пояснення ОСОБА_3 про те, що йому ніхто не перешкоджає у доступі до вікна, а перенесення паркану на 1 метр від стіни будинку спотворить двір та обмежить вхід до її частини будинку, ОСОБА_2 не приймаються та відкидаються. Оскільки ОСОБА_2 ініціював даний судовий процес, ОСОБА_3 теж заявила вимогу про виділення зі складу земельної ділянки належної їй частки в натурі, просила:

- припинити право спільної часткової власності її та ОСОБА_2 на житловий будинок;

- виділити їй в особисту власність на належні їй 46/100 частин житлового будинку приміщення загальною площею 87,7 кв.м., а саме: веранду, номер на експлікації 2-1, площею 7,3 кв.м.; коридор, номер на експлікації 2-2, площею 5,2 кв.м.; кухню, номер на експлікації 2-3, площею 7,3 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 2-4, площею 9,5 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 2-5, площею 12,6 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 2-6, площею 16,8 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 2-7, площею 9,2 кв.м.; коридор, номер на експлікації 2-8, площею 5,5 кв.м.; санвузол, номер на експлікації 2-9, площею 3,0 кв.м.; підсобну, номер на експлікації 2-10, площею 5,2 кв.м.; тамбур, номер на експлікації 2-І, площею 4,0 кв.м.; тамбур, номер на експлікації 2-ІІ, площею 2,1 кв.м., та надвірні споруди, а саме: вбиральню під літерою «З»; літній душ під літерою «І»; навіс під літерою «К»; навіс під літерою «Л»;

- виділити ОСОБА_2 на належні йому 54/100 частин житлового будинку приміщення загальною площею 43,1 кв.м., а саме: веранду-кухню, номер на експлікації 1-1, площею 12,6 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 1-2, площею 19,0 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 1-3, площею 5,1 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 1-4, площею 6,4 кв.м.; та надвірні споруди, а саме: сараї під літерами «Б», «В», «Ж»; погріб під літерою «Е».

- припинити право спільної часткової власності її та ОСОБА_2 на земельну ділянку;

- виділити їй в особисту власність 46/100 часток від 0,1000 га земельної ділянки земельну ділянку площею 460 кв.м. згідно варіанту № 4 порядку користування земельною ділянкою (додаток № 5 до висновку експерта).

Рішенням Дарницькогорайонного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволені частково. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 130 кв.м., з відповідними надвірними будівлями та спорудами шляхом його поділу в натурі.

Виділено ОСОБА_2 належні йому 54/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в натурі як окреме індивідуально визначене нерухоме майно приміщення будинку загальною площею 42,6 кв.м., а саме: веранду-кухню, номер на експлікації 1-1, площею 12,6 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 1-2, площею 19,0 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 1-3, площею 5,1 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 1-4, площею 6,4 кв.м., та надвірні споруди: сараї під літерами «Б», «В», «Ж»; погріб під літерою «Е».

Виділено ОСОБА_3 належні їй 46/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в натурі як окреме індивідуально визначене нерухоме майно приміщення будинку загальною площею 87,4 кв.м., а саме: веранду, номер на експлікації 2-1, площею 7,3 кв.м.; коридор, номер на експлікації 2-2, площею 5,2 кв.м.; кухню, номер на експлікації 2-3, площею 7,3 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 2-4, площею 9,5 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 2-5, площею 12,6 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 2-6, площею 16,8 кв.м.; житлову кімнату, номер на експлікації 2-7, площею 9,2 кв.м.; коридор, номер на експлікації 2-8, площею 5,5 кв.м.; санвузол, номер на експлікації 2-9, площею 3,0 кв.м.; підсобну, номер на експлікації 2-10, площею 5,2 кв.м.; тамбур, номер на експлікації 2-І, площею 3,7 кв.м.; тамбур, номер на експлікації 2-ІІ, площею 2,1 кв.м., та надвірні споруди: вбиральню під літерою «З»; літній душ під літерою «І»; навіс під літерою «К»; навіс під літерою «Л».

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,10 га, призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, шляхом її поділу в натурі між співвласниками згідно варіанту № 2 висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 18811/17-41 від 30.11.2017 (Додаток № 3).

Виділено ОСОБА_2 належні йому 54/100 частин земельної ділянки загальною площею 0,10 га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, в натурі як окреме індивідуально визначене нерухоме майно земельну ділянку площею 0,0540 га, що має форму неправильного багатокутника, межі якої у Додатку № 3 до висновку експерта № 18811/17-41 від 30.11.2017 зображені червоною лінією, поворотні точки позначені наступними цифрами: 1-2-3-17-16-15-14-13-12-11-10-9-1, та крапковою штриховкою червоного кольору.

Виділено ОСОБА_3 належні їй 46/100 частин земельної ділянки загальною площею 0,10 га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, в натурі як окреме індивідуально визначене нерухоме майно земельну ділянку площею 0,0460 га, що має форму неправильного багатокутника, межі якої у Додатку № 3 до висновку експерта № 18811/17-41 від 30.11.2017 зображені червоною лінією, поворотні точки позначені наступними цифрами: 3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-17-3, та крапковою штриховкою зеленого кольору.

Встановлено порядок виконання рішення, відповідно до якого заборонено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлювати по межі розподілу земельної ділянки будь-які додаткові паркани та огородження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині заборони встановлювати по межі розподілу земельної ділянки будь-які додаткові паркани та огородження, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, виключивши з його змісту встановлення порядку виконання рішення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що встановлюючи зазначені обмеження сторонам спору, суд першої інстанції не вказав, якими саме нормами матеріального права він керувався, ухвалюючи рішення в цій частині. При цьому, вважає, що такі обмеження суперечать вимогам ст. 319 ЦК України, які визначають права власника на користування, володіння і розпорядження своїй майном на власний розсуд та забезпечують власникам рівні умови здійснення своїх прав.

Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що своїм рішенням суд виділив відповідачу ОСОБА_3 самочинно побудовані нею приміщення, якими є коридор, номер на експлікації 2-8, площею 5,5 кв.м.; санвузол, номер на експлікації 2-9, площею 3,0 кв.м.; підсобну, номер на експлікації 2-10, площею 5,2 кв.м.;тамбур, номер на експлікації 2-ІІ, площею 2,1 кв.м.

В порядку ст. 360 ЦПК України, відповідач ОСОБА_3 направила на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що вважає доводи апелянта необґрунтованими, а висновки суду законними та такими, що відповідають встановленим по справі обставинам. Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду не оскаржується в частині припинення права спільної часткової власності та визнання за сторонами права власності на належні їм частини нерухомого майна, тому відповідно не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, у 2011 р. ОСОБА_3 після смерті чоловіка успадкувала 46/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку житловою площею 78,60 кв.м., та надвірних будівель і споруд, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.10.2012, спадкова справа № 1/2012, запис у реєстрі за № 1837.

Відповідно до вказаного свідоцтва у користування ОСОБА_3 перейшли: веранда, номер на експлікації 2-1, площею 7,3 кв.м.; коридор, номер на експлікації 2-2, площею 5,2 кв.м.; кухня, номер на експлікації 2-3, площею 7,3 кв.м.; жила кімната, номер на експлікації 2-4, площею 9,5 кв.м.; жила кімната, номер на експлікації 2-5, площею 12,6 кв.м.; жила кімната, номер на експлікації 2-6, площею 16,8 кв.м.; жила кімната, номер на експлікації 2-7, площею 9,2 кв.м.; тамбур, номер на експлікації 2-І, площею 4,0 кв.м.; Ѕ частина сараю під літерою «Д».

ОСОБА_2 набув у власність 54/100 частин вищевказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті дружини, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.12.2012, спадкова справа № 11/2012, запис у реєстрі за № 2207.

Відповідно до вказаного свідоцтва у користування ОСОБА_2 перейшли: веранда-кухня, номер на експлікації 1-1, площею 12,6 кв.м.; жила кімната, номер на експлікації 1-2, площею 19,0 кв.м.; жила кімната, номер на експлікації 1-3, площею 5,1 кв.м.; жила кімната, номер на експлікації 1-4, площею 6,4 кв.м.; сараї під літерами «Б», «В», «Ж»; вбиральня під літерою «Г», погріб під літерою «Е», Ѕ частина сараю під літерою «Д».

Також ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в порядку спадкування набули у спільну власність у відповідних частках земельну ділянку загальною площею 0,10 га, призначену для будівництва і обслуговування вищевказаного жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.09.2012, спадкова справа № 1/2012, запис у реєстрі за № 1596, та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.04.2015, спадкова справа № 11/2012, запис у реєстрі за № 341.

З технічного паспорту на вищевказаний житловий будинок, виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна станом на 06.04.2016, вбачається, що на час розгляду справи в суді спірний будинок має загальну площу 130,0 кв.м., житлову - 78,1 кв.м., і складається з житлового будинку під літерою «А» та надвірних будівель і споруд - сараїв під літерами «Б», «В», «Ж»; погребу під літерою «Е», вбиральні під літерою «З»; літнього душу під літерою «І»; навісу під літерою «К»; навісу під літерою «Л».

Сам будинок фактично розділений на дві окремі частини, облаштовані окремими входами, тобто дві квартири, а саме:

№ 1, до якої відносяться веранда номер на експлікації 1-1, площею 12,6 кв.м.; житлова кімната, номер на експлікації 1-2, площею 19,0 кв.м.; житлова кімната, номер на експлікації 1-3, площею 5,1 кв.м.; житлова кімната, номер на експлікації 1-4, площею 6,4 кв.м.;

та № 2, до якої відносяться веранда, номер на експлікації 2-1, площею 7,3 кв.м.; коридор, номер на експлікації 2-2, площею 5,2 кв.м.; кухня, номер на експлікації 2-3, площею 7,3 кв.м.; житлова кімната, номер на експлікації 2-4, площею 9,5 кв.м.; житлова кімната, номер на експлікації 2-5, площею 12,6 кв.м.; житлова кімната, номер на експлікації 2-6, площею 16,8 кв.м.; житлова кімната, номер на експлікації 2-7, площею 9,2 кв.м.; коридор, номер на експлікації 2-8, площею 5,5 кв.м.; санвузол, номер на експлікації 2-9, площею 3,0 кв.м.; підсобна, номер на експлікації 2-10, площею 5,2 кв.м.; тамбур, номер на експлікації 2-І, площею 3,7 кв.м.; тамбур, номер на експлікації 2-ІІ, площею 2,1 кв.м.

Так, за правилом, встановленим ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України).

Посилаючись на зазначені норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про поділ між сторонами в натурі житлового будинку відповідно до розміру належним їм часток.

В той же час, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_3 права власності на належну їй частку в нерухомому майні, суд в порушення вимог матеріального законодавства, виділив останній у власність самочинно збудовані нею приміщення.

Так, відповідно до даних технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 06.04.2016 року, по квартирі №1 рахуються приміщення: 2-8 коридор площею 5,5 кв.м., 2-9 санвузол площею 3,0 кв.м., 2-10 підсобна площею 5,2 кв.м., 2-ІІ тамбур площею2,1 кв.м, які не введені в експлуатацію. (а.с. 23)

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 не заперечував тієї обставини, що зазначені приміщення збудовані ОСОБА_3 самочинно, в експлуатацію не введені, право власності на них належним чином не оформлювалось.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За положеннями ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Враховуючи, що зазначені вище самочинно збудовані приміщення не входили до 46/100 часток належних ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, суд першої інстанції в порушення вимог чинного законодавства вирішив питання про визнання за відповідачем права власності на вказане майно.

У відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України, зазначені обставини є підставою для скасування рішення суду в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про виділення їй в особисту власність приміщень: 2-8 коридор площею 5,5 кв.м., 2-9 санвузол площею 3,0 кв.м., 2-10 підсобна площею 5,2 кв.м., 2-ІІ тамбур площею2,1 кв.м.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає також обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при вирішення питання встановлення порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України. за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

З огляду на викладене питання про можливість встановлення чи зміни порядку виконання судового рішення пов'язано з наявністю обставин, які роблять неможливим його виконання чи утруднюють таке виконання.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства, за відсутності відповідної заяви сторони, без належних правових підстав, встановив порядок виконання рішення, яким заборонив сторонам встановлювати по межі розподілу земельної ділянки будь-які додаткові паркани та огородження.

Таким чином, вирішивши питання про виділення сторонам в особисту приватну власність відповідних частин земельної ділянки, суд фактично обмежив їх у праві користування належним їм майном.

Згідно з положеннями чч. 1,2,4 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. 4 ст. 373 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно ч.1 ст. 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновку, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вказане вище, колегія суддів приходить також до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції шляхом виключення з його резолютивної частини встановленого порядку виконання рішення, відповідно до якого заборонено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 встановлювати по межі розподілу земельної ділянки будь-які додаткові паркани та огородження.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ч.13 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 1152 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 210), то вказані кошти підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року скасувати в частині виділення ОСОБА_3 в натурі як окреме індивідуально визначене майно наступних його складових: коридор, номер на експлікації 2-8, площею 5,5 кв.м.; санвузол, номер на експлікації 2-9, площею 3,0 кв.м.; підсобну, номер на експлікації 2-10, площею 5,2 кв.м.; тамбур, номер на експлікації 2-ІІ, площею 2,1 кв.м.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог у вказаній частині відмовити.

Виключити з резолютивної частини рішення абзац восьмий про встановлення порядку виконання рішення, відповідно до якого заборонено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 встановлювати по межі розподілу земельної ділянки будь-які додаткові паркани та огородження.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1152 (одну тисячу сто п'ятдесят дві) гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складено 05 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: ТаргонійД.О.

Судді Журба С.О.

ПриходькоК.П.