ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1156/18 Номер провадження 22-ц/814/88/19Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю.А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2018 року, постановлене суддею Іващенко Ю.А.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Пазинич Руслан Вікторович, про усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

24.04.2018 ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про усунення ОСОБА_3 від спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року їх брата ОСОБА_5.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що в останні роки життя ОСОБА_5 тяжко хворів та потребував постійного лікування і догляду, який вона, позивач, здійснювала, перебувала поруч з ним. Просить усунути відповідача від спадкування за законом, оскільки остання мала можливість доглядати за братом, знала про його безпорадний стан, але умисно ухилялася від надання йому необхідної допомоги.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено як потребу спадкодавця у допомозі саме від ОСОБА_3, так і умисне ухилення останньої від надання такої допомоги за наявності можливості її надавати.Також районний суд вважав недоведеним знаходження брата сторін у безпорадному стані при допомозі з боку позивача та соціальних працівників.

Із рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач та подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, не повне з'ясування обставин, просить рішення скасувати й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимоги ст.1224 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» стосовно оцінки доказів, оскільки безпорадний стан спадкодавця та його потреба в сторонній допомозі підтверджені показаннями свідків та тим фактом, що до нього ходив соціальний працівник.

Не погоджується з висновком районного суду, що для належного догляду за ОСОБА_5 було достатньо допомоги соціальних працівників, оскільки вони судом не допитувалися, їх обов'язки не досліджувалися.

Зазначає, що обставини ухилення відповідача від надання спадкодавцю допомоги доведені показаннями свідків та визнані відповідачкою, яка суду повідомила, що через складні відносини з братом спілкувалася з ним тільки на свята і по телефону, не відвідувала його. Відповідач не надала доказів поважності причин, які перешкоджали їй виконувати свій обов'язок допомагати брату, що свідчить про наявність умислу в її діях.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. При цьому враховує наступне.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5./а.с. 6/

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.11.2017 у справі №539/2479/17 встановлено факт, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, доводився рідним братом ОСОБА_2./а.с.7/

Листом від 17.07.2018 № 01-16/326 приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Пазинич Р.В. повідомив, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 заведена спадкова справа №71/2017, яка знаходиться у його провадженні./а.с.33/

Відповідно до акту від 21.02.2018, складеного та підписаного головою та членами вуличного комітету АДРЕСА_1, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, до дня своєї смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1, а рідна сестра ОСОБА_2 постійно здійснювала за ним догляд, провела поховання за свій рахунок./а.с.8/

Згідно довідки КЗ «Миргородський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 22.03.2018 ОСОБА_5 12.07.2017 звернувся за медичною допомогою до лікаря, йому було встановлено діагноз - гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ішемічний інсульт з правобічним геміпарезом (11.07.2017) та з 12.07.2017 стан хворого тяжкий і він потребував постійної сторонньої допомоги до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2./а.с.9/

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 , які спілкувалися із покійним, пояснили, що останній після смерті дружини проживав сам, ходив із палицею, до нього часто приїздила позивач та допомагала. Останній тиждень перед смертю, коли з ним стався інсульт, він лежав та потребував сторонньої допомоги, яку надавала ОСОБА_2 Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що відповідач відвідувала брата ОСОБА_5, який ходив з палицею, але сам себе обслуговував, а також до нього ходив соціальний працівник. Після інсульту його доглядала ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав, передбачених ст.1224 ЦК України, для усунення відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування. При цьому районний суд визнав недоведеним позивачем належними та допустимими доказами факт умисного ухилення відповідача від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця за наявності у неї такої можливості, а також його знаходження у безпорадному стані при допомозі від соціальних працівників та позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права.

Зокрема, не заслуговують на увагу та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо не дотримання районним судом вимог ст.1224 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» в частині належної оцінки заявлених позивачем обставин перебуванням спадкодавця в безпорадному стані та його потребу в сторонній допомозі, що підтверджено показаннями свідків та тим фактом, що до нього ходив соціальний працівник.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 267 СК України визначено, що повнолітні брати і сестри зобов'язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч.5 ст.1224 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.6Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило абз.2 ч.3 ст.1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Отже, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував такої, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, за умови, що особа усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Районним судом з дотриманням вимог цивільного процесуального закону оцінено докази, зокрема показання свідків на стороні позивача - ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12, та свідків на стороні відповідача - ОСОБА_9 ОСОБА_10 Їх пояснення про те, що спадкодавець після смерті дружини проживав один, пересувався з палицею, йому допомагали сусіди, соціальний працівник та позивач, коли приїздила до нього, - не вказують на безпорадний стан спадкодавця. Такий стан у спадкодавця настав у зв'язку з інсультом, який стався з ним 11.07.2017, та після цього його доглядала позивач до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2, що не заперечувалося відповідачем. Однак ці обставини не свідчать про ухилення відповідача від допомоги спадкодавцю, оскільки не доведено, що останній потребував також допомоги відповідача, а остання могла таку допомогу в цей тиждень надавати.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з висновком районного суду про достатність допомоги соціальних працівників для належного догляду за ОСОБА_5 протягом його життя, коли він став одиноким, які судом не допитувалися та їх обов'язки не досліджувалися, - грунтуються на викривленні наданої районним судом оцінки встановлених обставин. Суд першої інстанції, констатуючи визнання учасниками справи факту надання ОСОБА_5 допомоги соціальним працівником, вказав на недоведеність потреби додаткової допомоги від інших осіб.

Не спроможними є доводи апеляційної скарги щодо наявності умислу в діях відповідача, яка визналаобставини не надання спадкодавцю допомоги та не надала доказів поважності причин, що перешкоджали їй виконувати обов'язок допомагати брату. Пояснення відповідача про те, що через складні відносини з братом спілкувалася з ним тільки на свята по телефонута рідко відвідувала його - ніяк не вказують на ухилення від надання допомоги, потреба в якій також не доведена. Сам по собі факт рідких відвідувань відповідачем спадкодавця не є достатньою підставою для усунення від спадкування за законом. Так само не свідчить і про безпорадний стан та обставина, що спадкодавець після смерті дружини проживав сам та пересувався з палицею, а позивач періодично його відвідувала.

Доводи апеляційної скарги щодо підтвердження показаннями свідків фактів безпорадного стану спадкодавця, а також умисного ухилення відповідача від надання йому допомоги, були предметом дослідження суду першої інстанції і цим доказам надано правильну оцінку.

Апеляційний суд дослідив технічний запис судового засідання, в якому допитувалися свідки, та приходить до висновку, що показання свідків є малоінформативними і недостатніми для задоволення заявлених позовних вимог. По-перше, їх показання необхідно оцінити критично, оскільки вони є зацікавленими особами, перебувають у дружніх відносинах з позивачкою. По-друге, показання свідків зводяться виключно до оцінки дій позивача, яка періодично приїздила до брата та займалася його похованням. Про стан здоров'я спадкодавця свідкам відомо, що він пересувався з палицею, а свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що спадкодавця відвідували соціальні працівники. Обставини умисного ухилення відповідача від надання спадкодавцю допомоги зводяться лише до того, що указані свідки її побачили лише на похоронах ОСОБА_5

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає викладеним вимогам цивільного процесуального закону.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.01.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак