Справа № 318/2625/18 Номер провадження №2/318/104/2019
"27" березня 2019 р. м. Камянка-Дніпровська
Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: судді Комишньої Н.І.; при секретарі Борисенко П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Камянка-Дніпровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -
Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, вказуючи, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Велика Знамянка, вул. Шкільна, 137, який дістався їй у спадок від ОСОБА_3. З нею в будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який з 2000 року за вищевказаною адресою не проживає. Наявність реєстрації відповідача в житловому будинку позивача не дозволяє розпоряджатися ним на власний розсуд та значно обмежує її законні права. Просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Велика Знамянка, вул. Шкільна, 137 та зняття з реєстрації за місцем проживання.
В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
В судове засідання відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та в належній формі, документів підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від нього не надійшло повідомлення про розгляд справи у його відсутність, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.
У звязку з неявкою в судове засідання відповідача, суд, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Відповідач по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 282452 виданого повторно 20.07.2017 року.
Відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповіддю Виконавчого комітету Кам`янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області наданої на запит суду.
Як вбачається з довідки від 01.03.2019 року виданої виконавчим комітетом Камянсько-Дніпровської міської ради Запорізької області ОСОБА_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, але його місцезнаходження не відомо.
З письмових свідчень сусідів ОСОБА_5, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що за адресою: с. Велика Знамянка, вул. Шкільна, 137 відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, не проживає з 2000 року.
Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За приписами ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені.
Згідно ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб.
Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
За правилами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
За матеріалами справи відповідач є членом сімї позивача.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.
Обмеження (втрату) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім'ї власника житла, які пов'язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов'язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб.
За розясненням Пленуму «члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону» (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.
Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач в спірному жилому приміщенні відсутній понад рік, при цьому поважності причин його відсутності не встановлено, суд вважає, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною жилою площею, тому що в даному випадку порушуються житлові права позивача, як власника житла.
Щодо позовних вимог в частині зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: с. Велика Знамянка, вул. Шкільна, 137, вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї з таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільного вибору місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, відповідно до приписів вищенаведеного Закону України, безумовною підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Тому, покладення судовим рішенням на відповідні органи реєстрації обовязку зняття з реєстрації місця проживання особи, діючим законодавством не передбачено.
На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 150,155,156 ЖК України ,ст.ст. 4, 5, 76- 81, 258, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, -
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Велика Знамянка, вул. Шкільна, 137.
В іншій частині відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Камянсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Суддя Н.І. Комишня