Справа № 369/1050/19
Провадження № 2/369/1893/19
РІШЕННЯ

Іменем України

22.03.2019 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Мазурик Д.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 30 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_2, було зареєстровано шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, про що складено відповідний актовий запис № 454.

Від подружнього життя сторони мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя подружжя не склалось у звязку із відсутністю взаєморозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Кожна із сторін стала мати діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю.

У сімї перестала підтримуватися нормальна моральна атмосфера, піклування про сімейні відносини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

З листопада 2017 року між сторонами припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства.

На теперішній час повністю припинені сімейні відносини, а налагодження стосунків та сумісне проживання є неможливим.

Тому позивач просив шлюб між ним, ОСОБА_1, та ОСОБА_5 у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області 30 серпня 2008 року, актовий запис № 454.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.01.2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

У судове засідання позивач не зявився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

У судове засідання відповідачка не зявилася. Направила до суду письмову заяву, згідно якої просила розгляд справи провести у її відсутності, позовні вимоги визнає.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права,свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

Судом встановлено, 30 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, було зареєстровано шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 454, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ТП № 048632.

Від подружнього життя сторони мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції, серія І-ТП № 095843.

Сторони довгий час спільно не проживають, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства.

Сім'ю зберегти неможливо.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 384 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області 30 серпня 2008 року, актовий запис № 454 розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище сторін залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп. (триста вісімдесят чотири грн. двадцять коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1.

Інформація про відповідача: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2.

Суддя: Т.В. Дубас