Єдиний унікальний номер 235/3040/18 Номер провадження 22-ц/804/177/19
Єдиний унікальний номер 235/3040/18 Головуючий у 1 інстанції Хмельова С.М.
Номер провадження 22-ц/804/177/19 Суддя-доповідач Дундар І.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів: Корчистої О.І, Тимченко О.О.

за участю секретаря судового засідання Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання договору оренди недійсним та визнання укладеною додаткової угоди

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест»

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що між ТОВ «Бета-Агро-інвест» та ОСОБА_3 20 серпня 2007 року укладено договір оренди землі на 10 років. 24 червня 2017 року відповідачу було вручено повідомлення про намір скористатись переважним правом на поновлення договору оренди на новий строк. 12 липня 2017 року вони отримали немотивовану відмову ОСОБА_3 від продовження строку дії договору. Листом від 31 липня 2017 року вони запропонували покращені умови договору, але відповіді не отримали. В подальшому їм стало відомо, що 1 грудня 2017 року ОСОБА_3 уклав договір з ФОП ОСОБА_4 Просили визнати недійсним договір оренди землі від 1 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, визнати укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 20 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ«Бета-Агро-інвест».

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2018 року в задоволені позовних вимог ТОВ «Бета-Агро-інвест» до ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, про визнання договору оренди недійсним та визнання укладеною додаткової угоди, відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Бета-Агро-інвест» просили рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що судом не наведено оцінку доказів та аргументів позивача, рішення ґрунтується на хибних висновках, які не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сторони порушили вимоги Закону щодо обов'язкового укладення додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення у місячний строк і не звернув уваги на те, що дана умова стосується укладення додаткової угоди при реалізації переважного права за частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», в той час як вони посилались та доводили наявність підстав, передбачених ч.1 -5 даної статті. Обґрунтовуючи правомірність існування оспорюваного договору, суд помилково зазначив, що на цей час перемовини між сторонами скінчились, в той час як дана обставина не має правового значення для з'ясування законності договору. Суд дійшов помилкового висновку про те, що не знайшов підтвердження факт порушення переважного права позивача, оскільки вони надали всі належні докази в обґрунтування такого порушення. Також взагалі є незрозумілим висновок суду про те, що позивач вдається до маніпулювання з розміром плати за оренду землі без зазначення норми закону, яку було при цьому порушено. Суд безпідставно послався на порушення позивачем положень Наказу Міністерства Аграрної політики УААН від 18 липня 2018 року №440/71, в той час як він не стосується спірних правовідносин. Суд фактично не вирішив спір між сторонами та не надав відповідь на всі вимоги позивача та заперечення відповідача.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Кириченко Ю.Ю підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідачі ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 до суду не з'явились, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідача, присутніх осіб, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що 20 серпня 2007 року між ТОВ «Бета-Агро-інвест» та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі на 10 років. Листом від 20 червня 2017 року ТОВ «Бета-Агро-інвест» звернулось до ОСОБА_3 з повідомленням про намір скористатись своїм переважним правом на продовження договору оренди землі. Листом від 12 липня 2017 року ОСОБА_3 повідомив про те, що відмовляється від подовження строку дії договору оренди земельної ділянки. Листом від 31 липня 2017 року ТОВ «Бета-Агро-інвест» звернулось з пропозицією повідомити причини не згоди на продовження договору та запропонували підвищення орендної плати; у 2016 року ОСОБА_3 отримав орендну плату в розмірі 6805,92 грн., 30 грудня 2017 року - 1312,08 грн. 01 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 укладено договір оренди спірної земельної ділянки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач висловив своє бажання продовжити договір оренди на новий строк, відповідач висловив не бажання подовжувати строк дії договору оренди землі, ТОВ «Бета-Агро-інвест» після закінчення строку дії договору не користувалось земельною ділянкою, орендодавець ОСОБА_3 продовжував відмовлятися від продовження дії договору оренди, договір оренди землі з ФОП ОСОБА_4 укладено вже 1 грудня 2017 року, коли перемовини щодо продовження договору від 20 серпня 2007 року скінчились, тобто факт порушення переважного права ТОВ «Бета-Агро-інвест» на укладення договору оренди землі не знайшов свого підтвердження.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, ТОВ «Бета-Агро-інвест» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем (т.1 арк.спр.2-7).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 01 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Бета-Агро-інвест» не є стороною зазначеного договору (т.1 арк..спр.69-71). Разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Пунктами 8, 27-30, 35-39 договору оренди землі від 20 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Бета-Агро-інвест», встановлено права та обов'язки орендодавця та орендаря, умови укладення, зміни, припинення і поновлення цього договору (т.1 арк..спр.10-13).

Підстави поновлення договору оренди землі передбачені в ч. 2-5, 6 ст. 33 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (далі - Закон).

Так, перша підстава поновлення передбачена частинами 2-5 ст.33 Закону: орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Друга підстава поновлення передбачена в частині 6 ст.33 Закону - у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, у якій законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбачене статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «Бета-Агро-інвест» посилались на положення ст.33 Закону та фактично доводили наявність підстав для поновлення, передбачені частинами 2-5.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Судом першої інстанції було достовірно встановлено, що ТОВ «Бета-Агро-інвест» згідно з вимогами статті 33 Закону України «Про оренду землі» з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, двічі надсилав відповідачу листи-повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди - 20 червня 2017 року (т.1 арк.спр.20-22) та 31 липня 2017 року (т.1 арк.спр.33-34); до яких були додані проекти додаткової угоди (т.1 арк.спр.23-24, 35-36).

Але листом від 12 липня 2017 року відповідач повідомив, що відмовляється від подовження строку дії договору оренди (т.1 арк.спр.31).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги на помилковість висновку суду щодо не підтвердження факту порушення переважного права ТОВ «Бета-Агро-інвест» не відповідає обставинам справи, оскільки з наведених вище вимог Закону та фактичних обставин виходить, що умови щодо поновлення договору оренди землі, передбачені ч. 2-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» відсутні, оскільки відповідач ОСОБА_3 на пропозицію продовження договору оренди відмовився, тобто переважне право позивача не порушено.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені в постанові Верховного суду від 18 січня 2018 року у справі №910/12017/17 необгрунтоване.

На підставі ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Згідно ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

По даній справі жодні обставини раніше рішенням суду не були встановлені.

Так само є безпідставним посилання в апеляційній скарзі на висновок, викладений в постанові Верховного суду України від 06 вересня 2017 року у справі №6-2539цс16, а саме: «За відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбачене статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною».

В той же час в тексті постанови Верховного суду України від 06 вересня 2017 року у справі №6-2539цс16 зазначено наступне: «За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбачене статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною».

Отже поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною у разі одночасного існування двох обставин - відсутність заперечень щодо поновлення договору оренди землі та відсутність попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем.

По даній справі достовірно було встановлено, що на пропозицію орендаря продовжити строк дії договору оренди, орендодавець відповів відмовою, тобто заперечував щодо поновлення договору оренди землі.

Доводи апеляційної скарги на безпідставне посилання суду на Методичні рекомендації щодо оптимального співвідношення сільськогосподарських культур у сівозмінах різних грунтово-кліматичних зон України, в той час як вони взагалі не мають відношення до предмету спору, не відповідають матеріалам справи.

Дійсно в абзаці 8 сторінки 14 рішення суду першої інстанції міститься посилання на даний документ, але воно є не висновком суду, а є викладенням позиції відповідача ФОП ОСОБА_4, зазначеною в запереченнях проти відповіді на відзив.

В іншій частині доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не розглянув справу по суті та не дав належної оцінки всім обставинам справи та доводам сторін.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест»

залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

Повний текст судового рішення складений 17 січня 2019 року

Головуючий