ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 621/2180/16-ц

провадження № 22-ц/818/869/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Бурлака І.В.

учасники справи:

позивач : ПАТ КБ «Приватбанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19 листопада 2018 року, ухвалене суддею Бібік О.В., в залі суду в м. Зміїв, Харківської області,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог, ПАТ КБ « Приватбанк» посилався на те ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду, підписавши заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» , «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що викладені на офіційному сайті банку, що складає Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідачем зобов'язання за вказаним договором не виконані і у зв'язку з цим за вказаним кредитним договором, станом на 30 вересня 2018 року виникла заборгованість в сумі 13881,63 грн., у зв'язку з чим банк був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив: стягнути заборгованість за кредитним договором 13881,63 грн., з яких: - 1859,04 грн. заборгованість за кредитом; - 8485,37 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 2400 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 637,22 грн. - штраф (процентна складова), відшкодувати судові витрати.

У зв'язку із чим просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором б/н від 1 вересня 2011 року в розмірі 13881,63 грн., відшкодувати судові витрати.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк»» звернулося до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись не невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» не порушив строків позовної давності, оскільки відповідачем були виконані платежі 26.05.2014 року на суму 180,00 грн. та 01.10.2014 року на суму 170,00 грн. Вважає, що таким чином строк позовної давності був перерваний та почався знову. Свою згоду на отримання кредиту відповідач підтвердив, підписавши заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку та складають між відповідачем та Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, а саме рахунок заборгованості, в якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до Кредитного договору. Відповідачем докази не спростовані. Укладаючи Кредитний договір відповідач не мав сумнівів щодо його розумності та справедливості. Тому вважає рішення суду незаконним та просить його скасувати, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Представником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» надані письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що розмір процентів за користування кредитом за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року складає 1127,56 грн., а розмір пені за один рік року становить 1 200 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що даними анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 01.09.2011, та витягу з Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256, копії паспорта ОСОБА_1 підтверджується, що між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2000 грн 00 к. (а. с. 10, 11, 13-22, 120).

Станом на 30 вересня 2018 року виникла заборгованість в сумі 13881,63 грн., у зв'язку з чим банк був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив: стягнути заборгованість за кредитним договором 13881,63 грн., з яких: - 1859,04 грн. заборгованість за кредитом; - 8485,37 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 2400 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 637,22 грн. - штраф (процентна складова), відшкодувати судові витрати.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов'язання. Зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ст.1048 ЦК України проценти за договором займу (кредиту) нараховуються до дня фактичного повернення займу, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до даного договору, відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Отже, відповідно до умов договору, що складається з анкети-заяви, Тарифів та Умов та правил користування платіжною карткою, визначені щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Банком до суду апеляційної інстанції надано додаткові письмові пояснення, які містять інформацію з Програмного комплексу «Промінь», згідно якої ОСОБА_2 отримав кредитну картку НОМЕР_2, строком дії до 04 місяця 2015 року, тобто до 30 квітня 2015 року.

Про факт отримання кредитної картки також свідчить надана Банком виписка по рахунку клієнта, з якої вбачається, що ОСОБА_1 користувався вказаною карткою, знімав кошти з банкоматів, здійснював оплату у магазинах та через термінали самообслуговування.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що кредитна заборгованість погашалася відповідачем 26 травня 2014 року у сумі 180 грн. та 01 жовтня 2014 року у сумі 170 грн. року (а.с. 68-69)

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник. Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Наявність заборгованості підтверджується виписками по особовим рахункам, які згідно п.п. 57, 58 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75 є регістрами, які Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду позивач звернувся 08 листопада 2016 року, що вбачається із штемпеля вхідної кореспонденції районного суду (а.с. 26).

Із розрахунку позивача у поясненнях до апеляційної скарги вбачається, що в межах позовної давності з урахуванням строку дії картки, за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 4186,60 грн., з яких: 1859,04 грн. - заборгованість за кредитом; 1127,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200 грн. - заборгованість за пенею. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджений виписками по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Зазначена заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Встановлено, що штраф і пеня нараховані банком за одні і ті ж порушення, а тому колегія суддів вважає, що стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафів.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинам 1, 2, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, що Банком при поданні позовної заяви сплачено 1378 грн. судового збору, за подання апеляційної скарги 2067 грн., а усього 3445 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог. Так, позов задоволено на 30,16%, отже стягненню підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 1038,99 грн. (30,16 % від 3445 грн.)

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19 листопада 2018 року скасувати, ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 186,60 грн., та витрати по сплаті судового збору - 1038,99 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

І.В. Бурлака

Повний текст судового рішення виготовлений 05 квітня 2019 року.