Справа № 344/9108/18
Провадження № 22-ц/4808/50/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Бабій О.М. 12 жовтня 2018 року в м. Івано-Франківську в справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого майна,

в с т а н о в и в:

22.06.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «СЕТАМ», в якому просив визнати недійсними електронні торги, проведені 11.06.2018 року ДП «СЕТАМ» з реалізації арештованого майна (лот №299662) - належного ОСОБА_4 нежитлового приміщення загальною площею 11,9 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_1

12.10.2018 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_4

Дану заяву обґрунтовано тим, що в результаті проведених спірних торгів нежитлового приміщення було порушено його право на реалізацію предмета іпотеки передбаченим законом способами, зокрема, шляхом набуття у власність чи продаж третім особам за реальною ринковою вартістю. На даний час існує загроза відчуження спірного майна на користь третіх осіб. Позивач уже звертався до суду із заявою про забезпечення позову, однак ухвалою суду від 31.07.2018 року така заява була залишена без задоволення. Вважає, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення у разі його постановлення.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення його позову до ДП «СЕТАМ».

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу.

Вказує, що з витягу інтернет-сторінки ДП «СЕТАМ» вбачається, що спірні торги відбулись та визначено переможця торгів, який в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вправі оформити за собою право власності на нежитлове приміщення. В результаті таких торгів дане приміщення може бути передане особою-переможцем у власність третіх осіб, що, безумовно, порушить права позивача на реалізацію свого права іпотекодержателя, зокрема, на набуття у власність предмету іпотеки. Відтак це унеможливить або значно утруднить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Тому просив скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12.10.2018 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Сторони в засідання апеляційного суду не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Судом встановлено, що в провадженні Івано-Франківського міського суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними електронних торгів арештованого майна, що відбулися 11 червня 2018 року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що згідно укладеного 22.05.2008 року Іпотечного договору ОСОБА_4 передав в іпотеку належне йому нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 для забезпечення виконання зобов'язань по Договору кредитної лінії №4239 від 21.05.2008 року, укладеного з ПАТ «Брокбізнесбанк». 12.04.2018 року згідно Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором до позивача перейшли права вимоги іпотекодержателя за вищевказаним іпотечним договором. Однак, Івано-Франківським МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області на дане нежитлове приміщення було накладено арешт у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості в користь третіх осіб, а 11.06.2018 року ДП «СЕТАМ» за поданням Івано-Франківського МВ ДВС проведено електронні торги з реалізації такого майна, які позивач просить визнати недійсними (а.с. 4-6).

Таким чином предметом спору в даній справі є продаж нерухомого майна - нежитлового приміщення по АДРЕСА_1

У поданій 12.10.2018 року заяві про забезпечення позову позивач просив заборонити вчинення реєстраційних дій щодо даного нежитлового приміщення, оскільки вважає, що в результаті проведених спірних електронних торгів було порушено його право на реалізацію предмета іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з недоведеності необхідності застосування такого заходу забезпечення позову (а.с. 1).

Апеляційний суд погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів забезпечення позову визначений у ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Зокрема, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання чи невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушеного в зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року роз'яснив, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі (п. 1).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням цих заходів (п. 4).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Івано-Франківського міського суду №2/344/1638/2013 про стягнення з ОСОБА_4 в користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором державним виконавцем було описано, арештовано і передано на примусову реалізацію ДП «СЕТАМ» належне ОСОБА_4 нежитлове приміщення загальною площею 11,9 кв.м, розташоване по АДРЕСА_1, передане в іпотеку ПАТ «Брокбізнесбанк» як майнова порука по зобов'язаннях позичальника ОСОБА_5 за Кредитним договором №4239 від 21.05.2008 року (а.с. 4-6, 14-15).

11.06.2018 року ДП «СЕТАМ» було проведено електронні торги вказаним вище арештованим майном, переможцем яких став Учасник №2 (ОСОБА_6.) (а.с. 31-36).

Наведене підтверджується також копією постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 11.10.2018 року у справі №344/8707/18 (провадження №22-ц/4808/34/18) (а.с. 53-55).

Таким чином, вживаючи вказаних заходів забезпечення позову, судом буде вирішено питання про права та обов'язки осіб, які не є сторонами справи.

Крім того, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не було представлено в суді першої інстанції належних та достатніх доказів, які б свідчили про недобросовісність дій відповідача та про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Не долучено таких і до матеріалів апеляційної скарги.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, всебічно та повно з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінив докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2019 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Ясеновенко Л.В.