ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3443/19 Справа № 182/5636/18 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А.Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Нікопольська міська рада Дніпропетровської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Багровою А.Г. у місті Нікополь Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 07 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що більше 10 років відкрито та безперервно користується нерухомим майном, яке належало померлій ОСОБА_2, оплачує комунальні послуги з утримання квартири, таким чином фактично набула права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2018 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду є безпідставними та недоведеними, оскільки не встановлені обставини, які б підтверджували факт володіння нею спірною квартирою на підставі договірних зобов'язань, які б підтверджували, що вона володіє квартирою за волею власника.

Окрім того, вважає, що нею було доведено наявність всіх умов, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Позивач ОСОБА_1 та представник Нікопольської міської ради Дніпропетровської області подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 24 грудня 1993 року (а.с. 11).

Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області №334 від 16 травня 2007 року ОСОБА_1 призначена піклувальником за своєю бабусею ОСОБА_2 (а.с. 37-45).

ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 з 16 травня 2007 року постійно проживають в АДРЕСА_1 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с. 7).

22 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 уклала договір з ОСББ «Корольок» щодо утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 46-47) та сплачує комунальні послуги з утримання квартири, заборгованість відсутня (а.с. 14).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та виходив з того, що позивач була освідчена, що спірна квартира належала на право власності померлій ОСОБА_2, а право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і яка завжди знала, хто є власником.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК України, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб. Але положення статті 344 ЦК в таких випадках не застосовуються.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що вона постійно проживала в спірній квартирі без реєстрації, відкрито і безперешкодно користувалася нею на протязі 10 років, своєчасно сплачувала комунальні платежі, вживала засоби щодо збереження спірної квартири. На теперішній час ні спадкоємці, ні будь - які особи не претендують на спірну квартиру.

Ураховуючи, що підставою заявлених позовних вимог про визнання права власності на квартиру була набувальна давність, а позивач знала, що спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_2, тобто знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, про те, що позивач не є добросовісним набувачем, підстав, з якими закон пов'язує визнання права власності в порядку ст. 344 ЦК України, немає.

Посилання позивача про те, що висновки суду є безпідставними та недоведеними, оскільки не встановлені обставини, які б підтверджували факт володіння нею спірною квартирою на підставі договірних зобов'язань які б підтверджували, що вона володіє квартирою за волею власника, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, та не спростують висновків суду першої інстанції і не є підставою для задоволення позову.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що нею було доведено наявність всіх умов, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки позивач отримала право на користування спірною квартирою і знала, що дана квартира належила на право власності померлій ОСОБА_2, а тому дія статті 344 ЦК України не поширюється на дані правовідносини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору виконав вимоги ст. 89, ст. 264 ЦПК України та у відповідності до зазначених норм дав належну оцінку встановленим обставинам і дослідженим доказам, висновки суду обгрунтовані.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: