Справа № 208/4134/12
Ухвала

Іменем України

03 квітня 2019 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця від 19.10.2017 року про закінчення виконавчого провадження № 4470239 по справі № 208/4134/12,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2019 року до суду звернувся представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 із скаргою, в якій просить поновити строк для звернення до суду із вказаною скаргою; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Кравчук Г.О. від 19.10.2017 року про закінчення виконавчого провадження № 4470239 по справі № 208/4134/12 про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, на її утримання, до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування цих вимог зазначив, що оскаржувана постанова на адресу стягувача надісла не була, а була отримана лише 07.03.2019 року, на адвокатський запит № 11/02 від 11.02.2019 року, тому пропустив десятиденний термін на її оскарження, який підлягає поновленню у звязку з поважною причиною його пропуску. Сама ж оскаржувана постанова є незаконною, оскільки порушує права та свободи стягувача. Відповідно до рішення Калинівського районного суду Вінницької області № 208/4134/12 від 11.10.2012 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1стягнуто аліменти на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку. 17.09.2014 року державним виконавцем було вікрито виконавче провадження. Відповідно до постанови від 19.10.2017 року про закінчення виконавчого провадження № 44702329, виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на її утримання до досягнення дитиною 3-х років було закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові державний виконавець встановив, що заборгованість станом на 30.09.2014 року становить 13520,85 грн., стягнення здійснювалось до досягнення дитиною трирічного віку, і стягувач має право звернутися до суду про виділення боргу в окреме провадження. За таких обставин дії державного виконавця є неправомірними, а тому просить задовольнити скаргу.

01.04.2019 року до суду надійшов відзив Хмільницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на подану скаргу, в якому зазначено, що дійсно в провадженні відділу перебував виконавчий лист по справі № 208/4134/12 від 23.10.2012 року, виданий Калинівським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку на утримання ОСОБА_1, починаючи з 13.09.2012 року, щомісячно, до досягнення дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку, тобто до 30.09.2014 року.

10.09.2014 року з ВДВС Києво-Святошинського РУЮ до ВДВС Хмільницького МРУЮ надійшов вищевказаний виконавчий лист.

11.09.2014 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Під час виконання рішення суду державним виконавцем неодноразово було вжито заходів щодо примусового виконання рішення та встановлено, що майна на яке можливо звернути стягнення за боржником не зареєстровано.

Заборгованість зі сплати аліментів згідно ВП № 44702329 станом на 30.09.2014 року становить 13520,85 грн., про що складено відповідний розрхунок заборгованості по сплаті аліментів.

19.10.2017 року по виконавчому провадженню № 44702329 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено її сторонам та до суду, що видав виконавчий документ. Вважаючи свої дії правомірними, вчиненими в межах наданих повноважень, просить у задоволенні скарги заявнику відмовити.

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви доводи, викладені у поданій скарзі підтримав та просив їх задовольнити.

Державний виконавець Кравчук Г.О. в судове засідання не зявилася, згідно поданого відзиву просила у задоволенні скарги заявнику відмовити з підстав, зазначених у відзиві проти скарги.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на день винесення оскаржуваної постанови) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Судом встановлено, що в провадженні Хмільницького міськрайонного відділу ДВС перебував виконавчий лист по справі № 208/4134/12 від 23.10.2012 року, виданий Калинівським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку на утримання ОСОБА_1, починаючи з 13.09.2012 року, щомісячно, до досягнення дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку, тобто до 30.09.2014 року.

10.09.2014 року з ВДВС Києво-Святошинського РУЮ до ВДВС Хмільницького МРУЮ надійшов вищевказаний виконавчий лист.

11.09.2014 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Під час виконання рішення суду державним виконавцем неодноразово було вжито заходів щодо примусового виконання рішення та встановлено, що майна на яке можливо звернути стягнення за боржником не зареєстровано.

Заборгованість зі сплати аліментів згідно ВП № 44702329 станом на 30.09.2014 року становить 13520,85 грн., про що складено відповідний розрхунок заборгованості по сплаті аліментів.

19.10.2017 року по виконавчому провадженню № 44702329 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та ОСОБА_1 запропоновано звернутися до суду з виділенням боргу в окреме провадження.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Внаслідок винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови, останній фактично позбавив ОСОБА_1 права отримати виконане за законним рішенням суду, що суперечить вимогам ст. 124 Конституції України, так як відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» завершене на такій підставі виконавче провадження, не може бути розпочате знову.

Таким чином, порушено права та законні інтереси ОСОБА_1, оскільки рішення суду про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку не виконано в повному обсязі, тому державний виконавець не мав права закінчувати виконавче провадження.

У звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що вимоги скарги про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини 1 статті 448 та частини 1 статті 449 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

За частиною 2 статті 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як встановлено судом, копію оскаржуваної постанови від 19.10.2017 року представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 отримав лише 07.03.2019 року, на адвокатський запит № 11/02 від 11.02.2019 року, що підтверджується супровідним листом сторони оскарження № 15.31-25/3720 від 22.02.2019 року та поштовим конвертом від 27.02.2019 року, тому саме з цього часу почався відлік десятиденного строку для звернення до суду із вказаною скаргою.

Строки для оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця є процесуальними і можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Крім того при вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою судом також має враховуватися практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.97 №475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Враховуючи наведене, підстави, вказані представником ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2 є поважними та обгрунтованими, а тому пропущений строк підлягає поновленню.

Відповідно до пункту 27 частини 1 статті 353 ЦПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Керуючись ст.ст. 10, 18, 39, 40, 89 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст.ст. 2, 12-13, 211, 247, 258-260, 353, 440, 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із скаргою на постанову старшого державного виконавця Хмільницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_5 про закінчення виконавчого провадження від 19.10.2017 року.

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця від 19.10.2017 року про закінчення виконавчого провадження № 4470239 по справі № 208/4134/12 задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Хмільницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_5 про закінчення виконавчого провадження від 19.10.2017 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення у порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

СУДДЯ: