Справа № 219/8928/16-ц
Провадження №2-з/219/8/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Бахумт

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі судді Погрібної Н.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Бахмутської міської ради, Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання батьківства,

встановив:

В провадженні Артемівського міськрайонного суду Донецької області перебуває цивільна справа знаходиться цивільна справа ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Бахмутської міської ради, Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання батьківства.

01 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів, в якій просить: забезпечити докази у справі № 219/8928/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства за участю третіх осіб - Служби у справах дітей Бахмутської міської ради та Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області способом огляду доказу - медичної карти амбулаторного хворого (форма № 025/о) на ОСОБА_2, адреса реєстрації : 84500, АДРЕСА_1 за його місцезнаходженням - комунальному некомерційному підприємстві - «Центр первинної медичної допомоги м.Бахмут» за адресою: 84500, Донецька обл., м. Бахмут вул. Сибірцева, 15; заборонити позивачу ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме - вилучати з реєстратури комунального некомерційного підприємства - «Центр первинної медичної допомоги м.Бахмут» за адресою: 84500,м. Бахмут Донецької області, вул. Сибірцева, 15, медичну карту амбулаторного хворого (форма № 025/о) на ОСОБА_2 до огляду доказу за його місцезнаходженням.

Заява обґрунтована тим, що вона, як учасник справи, не має неможливості самостійно надати доказ - медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_2 (форми первинної облікової документації № 025/о) і вважає, що подання відповідного доказу буде для неї в подальшому утрудненим. Цей доказ, може підтвердити або спростувати наявність у позивача захворювань, що унеможливлюють його здатність до біологічного батьківства, зокрема статевого інфантилізму. Також, цей доказ потрібен їй для подання клопотання до суду про проведення судової експертизи статевої репродуктивної здатності.

Підставою, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа - КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» - є Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого» затвердженої Наказом Міністерства охорони здоровя України 14.02.2012 № 11 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 р. за № 669/20982, відповідно до якої медична картка амбулаторного хворого повинна зберігатися в реєстратурі амбулаторно-поліклінічного закладу.

Крім того, зазначає, що нею вживались заходи для самостійного отримання доказу, їй було відмовлено в наданні можливості огляду медичної карти амбулаторного хворого та зняття фотокопії з неї у звязку з лікарською таємницею та запропонували звернутися з відповідною заявою до суду про витребування/забезпечення доказів.

Враховуючи викладене, просить забезпечити доказ у спосіб огляду доказу за його місцезнаходженням - у комунальному некомерційному підприємстві - «Центр первинної медичної допомоги м.Бахмут» за адресою: 84500, Донецька обл., м. Бахмут вул. Сибірцева, 15, оскільки позивач, з огляду на наявність психологічних проблем, в разі отримання його на руки, може знищити або зіпсувати медичну картку, вирвати з неї сторінки або окремі результати огляду чи аналізів.

Вивчивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про повернення даної заяви, виходячи з наступного.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобовязання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Статтею 117 ЦПК України визначено вимоги до заяви про забезпечення доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб громадян України, відомі номери засобів звязку та адреси електронної пошти; 4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; 5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів; 6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності особу, у якої знаходяться докази; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

В заяві належним чином не обґрунтовано, що засіб доказування може бути втрачений або подання цього доказу стане згодом неможливим чи утрудненим, отже належним чином не обґрунтовано необхідності забезпечення доказів.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин, оскільки заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог ст. 117 ЦПК України, вона підлягає поверненню заявнику.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року у справі «Мушта проти України» суд зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Крім того, у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини розяснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Також суд зазначає, що згідно частин першої і другої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» до персональних даних віднесено відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно ч.1 ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі «S. та Марпер проти сполученого королівства» заява №30562/04 та №30566/04 суд сформував таку правову позицію: «Суд нагадує, що «приватне життя» широке поняття, якому неможливо дати вичерпне визначення. Воно включає фізичну та психологічну недоторканність особи, тому може охоплювати різні аспекти фізичної та соціальної самоідентифікації особи. Наприклад, такі елементи як прираховування себе до певної статі, імя, а також сексуальна орієнтація і статеве життя потрапляють у приватну сферу, яка охороняється ст. 8 Конвенції. Крім імені людини, її приватне та сімейне життя може включати й інші засоби самоідентифікації особистості та підтримки звязків із сімєю. Важливим елементом приватного життя може бути інформація про стан здоровя людини. Крім того, Суд вважає, що національна приналежність людини також повинна вважатися частиною її приватного життя. Крім того, ст. 8 Конвенції захищає право людини на особистісний розвиток, а також її право налагоджувати й розвивати стосунки з іншими людьми та зовнішнім світом. До того ж поняття приватного життя охоплює елементи, які стосуються права людини на своє зображення».

З вищевикладеного суд оцінює критично додані фотографії у якості доказів заявленого клопотання, щодо недорозвинутості статевих органів позивача які свідчать про наявність у нього психологічних проблем, оскільки на зображеннях він позує оголеним, одягає жіночу перуку, вживає соснове гілля, приймає чудернацькі пози.

Також суд зазначає, що міміка та гримаси обличчя, жести та пози тіла, моторика позивача ОСОБА_2 під час фотографування не можуть бути доказом психічного розладу людини та його відмінності показників здорової людини, яка веде звичайний спосіб життя, оскільки законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров'я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку.

Як розяснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним" за № 3 від 28 березня 1972 року із змінами та доповненнями (надалі «Постанова Пленуму»), даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров'я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних зі станом її психічного здоров'я (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

При цьому, суд розяснює, що повернення заяви не позбавляє заявника на повторне звернення в суд із заявою про забезпечення доказів в порядку, встановленому ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 116-118, 260, 353 ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Бахмутської міської ради, Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання батьківства, повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі її подання ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівській міськрайонний суд Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Н.М. Погрібна