КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 359/4387/18

провадження № 22-ц/824/2928/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участі секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни

на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2018 року у складі судді Яковлєвої Л.В.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року представник позивача Гаренко Н.В. звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог зазначала, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12 листопада 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказувала, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач при укладенні договору дав свою згоду на те, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну здійснюється за рішенням та ініціативою банку.

Так, позивач виконав свої зобов'язання та надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак відповідач неналежно виконував свої зобов'язання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 72 974,82 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 121,09 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 63 723,38 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 179,17 грн., а також 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 3 451,18 грн. штрафу (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2018 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість станом на 30 квітня 2018 року за договором кредиту №б/н від 12 листопада 2011 року в розмірі 1 453,10 грн. Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, 18 грудня 2018 року представник позивача Литвиненко О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення в частині зменшення заборгованості за тілом кредиту та процентами, відмови у стягненні штрафів та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, оскільки уважає, що рішення в цій частині ухвалене без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що 12 листопада 2011 року відповідач пройшов ідентифікацію в банку та підписав Анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», що свідчить про прийняття відповідачем пропозиції банку. Відповідно до підписаної ОСОБА_1 Анкети-заяви він ознайомлений та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» та їх зміст розуміє. Крім того, відповідач підтвердив, що в подальшому зобов'язується самостійно знайомитися зі всіма змінами підписаних документів на сайті банку www/privatbank/ua. Зазначає, що відповідач міг у будь-який час самостійно знайомитися з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» як у відділенні банку, так і на його сайті. Також зазначає, що розмір відсоткової ставки, пені та штрафів сторони визначили в Справці про умови кредитування, яка особисто підписана відповідачем. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні поточної заборгованості в розмірі 423,51 грн., оскільки заборгованість за тілом кредиту складає 1 121,09 грн., а не 697,58 грн., та складається з поточної заборгованості в розмірі 423,51 грн. та простроченої - 697,58 грн.

На підставі викладеного просила задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду не направив.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, не надано доказів, які б підтверджували факт ознайомлення відповідача з усіма його істотними умовами, оскільки Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому стороною позивача не доведено, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості станом на 30 квітня 2018 року за договором кредиту у розмірі 1 453,10 грн. не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Судом першої інстанції установлено, що 12 листопада 2011 року ОСОБА_1, відповідно до укладеного договору № б/н між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. З вищевказаного договору убачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Разом з тим, за даною угодою не визначено розмір відсотків, що нараховуються раз на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та розмір кредитного ліміту. Доказів протилежного суду не надано.

Як убачається із п. 2.1.1.2.3. Умов надання банківських послуг, Клієнт надає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню Банку, і Клієнт дає право Банку у будь-який час змінювати (зменшувати, збільшувати чи анулювати) кредитний ліміт.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Умовами договору передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інші витрати.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданому позивачем станом на 30 квітня 2018 року сума заборгованості по кредитному договору склала 72 974,82 грн., з яких: 1 121,09 грн. - заборгованість за кредитом, 63 723,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 179,17 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 3 451,18 - штраф (процентна складова).

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету та на підтвердження зазначеного надав копію заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів льготного періоду», яка є нечитабельною та зі змісту якої не можливо встановити умови кредитування та особу, яка її підписала, а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та розрахунок заборгованості.

В анкеті-заяві зазначено лише те, що позичальник виявив бажання оформити на своє ім'я зарплатну картку. Даних про оформлення будь-якої іншої картки та видачі такої картки зі сплатою процентів, розміру процентів, кредитного ліміту, відомостей про рахунки, відкриті для зарахування кредитного ліміту, розмір штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.

Згідно статей 57, 60, 61 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Окрім того, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог статті 81 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Стороною позивача до позовної заяви копію картки, виданої відповідачу, не долучено, про строк дії картки не зазначено та не надано виписки по рахункам відповідача, якщо такі відкривалися. Також у позовній заяві не вказано про відсутність можливості надати відповідні докази разом з позовною заявою та надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити сторона позивача із зазначенням об'єктивних причин неможливості їх подання разом із позовом, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, з огляду на вищезазначені положення цивільного процесуального закону колегією суддів відмовлено у прийнятті доказів від позивача на стадії апеляційного перегляду справи.

Таким чином, колегія уважає, що суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку, що позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, не надав належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені та штрафу.

Незважаючи на те, що анкета-заява підписана відповідачем, у ній відсутні дані про те, яку саме картку видано відповідачеві, чи є ця картка кредитною, строк дії картки, розмір кредитного ліміту тощо.

Розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням правильності цього розрахунку.

Виходячи з викладеного, колегія уважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, оскільки підпису відповідача на Умовах та Правилах надання споживчого кредиту відсутні, а зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, що підтверджується особистим підписом відповідача у кредитному договорі, а також доводи щодо не врахування місцевим судом розміру поточної заборгованості за тілом кредиту, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки анкета-заява взагалі не містить будь-яких відомостей про видачу ОСОБА_1 саме кредитної картки, також як і не містить умов кредитування, дати видачі коштів та строку дії картки, а розрахунок заборгованості за відсутності відповідних доказів на підтвердження зазначених у ньому відомостей не є належним, допустимим та достовірним доказом наявності та розміру заборгованості відповідача перед банком.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай