ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року

м. Харків

Справа № 658/15685/16-ц

Провадження № 22-ц/818/295/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

сторони у справі:

позивач: Комунальне підприємство «Харківводоканал»

відповідач: ОСОБА_1, ОСОБА_2, правонаступником якої є ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова, ухваленого 02 березня 2018 року в складі судді Подус Г.С.,

УСТАНОВИВ:

29.09.2016 року комунальне підприємство «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_1 заборгованості, інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та водовідведення у розмірі 15847,07 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. В порушення вимог ст. 20 Закону України «Про житлового - комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875, ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.п.18,30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року №630, відповідачі належним чином не виконували зобов'язання з оплати наданих послуг в період з 01.11.2012 року по 31.08.2016 рік (послуги водопостачання) та з 01.11.2010 року по 31.08.2016 рік (послуги водовідведення). У зв'язку з чим у них утворилася заборгованість в розмірі 12354,18 грн., яка з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних складає 15847,07 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 березня 2018 позов КП «Харківводоканал» задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з травня 2013 року по травень 2016 року, з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат, всього у розмірі 10634,69 грн., та судовий збір на користь держави в розмірі 923,26 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги КП «Харківводоканал» про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення підлягають задоволенню лише в межах строків позовної давності, з урахуванням переривання строків позовної давності заявою про видачу судового наказу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, який є правонаступником померлої ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення. Зазначив, що позивач до 12 травня 2016 року не звертався належним чином з вимогою про добровільне чи примусове виконання зобов'язання за надані послуги, а тому пропустив строк позовної давності. Вважає помилковими висновки суду та відсутність підстав для переривання строку позовної давності та не правильне визначення періоду заборгованості. Вказує, що він, як відповідач, здійснював періодичні платежі, таким чином підстави для переривання строку позовної давності відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Харківводоканал» просять відмовити в задоволенні апеляційних вимог відповідача та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вважають необґрунтованими доводи апеляційної скарги. Оскільки, якщо особа звернулась до суду за видачею судового наказу, то строк позовної давності переривається до часу звернення до суду за видачею судового наказу чи відмові у його видачі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як встановлено судом і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем проводяться за адресою квартира АДРЕСА_1 на підставі тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики і комунальних послуг у відповідності до ч.2 ст.20 Закону України «Про житлового-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875, ст.22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення між КП «Харківводоканал» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачу надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини.

Щомісяця з 01.11.2012 року по 31.08.2016 рік позивач нараховував відповідачу плату за послуги водопостачання та з 01 листопада по 31 серпня 2016 року - за послуги водовідведення, однак останні кошти за вказані послуги не сплачували у повному об'ємі, внаслідок чого склалася заборгованість у розмірі 6391.44 грн. та 5962.74 грн. відповідно.

Докази щодо звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні.

Задовольняючи позов. суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. 20 Закону України « Про житлово - комунальні послуги» в редакції на час виникнення спірних правовідносин та ст. 22 Закону України « Про питну воду та питне водопостачання» та дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідачів обов'язку вносити плату за отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Статтею 526 ЦК України встановлені загальні умови виконання зобов'язання, зокрема, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Тому за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі користувалися усіма наданими їм послугами, проте не оплачували їх у повному обсязі, у зв'язку з чим склалася заборгованість по сплаті: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.11.2012 р. по 31.08.2016р. у розмірі 6391,44 грн. та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.11.2010 р. по 31.08.2016 р. у розмірі 5962,74 грн., індекс інфляції 3077,97 грн. та 3% річних від простроченої суми 414,92 грн., внаслідок чого мають перед позивачем заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення загальною сумою 15847,07 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи ( а.с. 4-9, а.с.71-76).

Частково задовольняючи позов КП та стягуючи заборгованості за період з травня 2013 року по травень 2016 року суд керувався ст.ст. 260, 261 , 264, 267 ЦК та виходив з того, що оскільки КП у травні 2013 року звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу - строк позовної давності перервався і тому позивач має право на стягнення суми боргу з травня 2013 року.

Проте, судова колегія повністю погодитися з зазначеним висновком суду не може.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2016 року КП «Харківводоканал» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 15201,76 грн. (а.с.77).

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 червня 2016 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу КП «Харківводоканал» відмовлено та роз'яснено право звернення до суду з позовом (а.с.15).

З позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 29 вересня 2016 року. (а.с.2).

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів.

Враховуючи те, що судовий захист прав позивача про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості, відповідно до вимог ЦПК України 2004 року міг бути реалізований як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України 2004 року, перериває перебіг строку позовної давності.

У справі № 6-1763цс16 (Постанова № 6-1763цс16) Верховний Суд України 24 травня 2017 року виклав правовий висновок про те, що перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається.

З огляду на викладене, з урахування ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 червня 2016 року, якою відмовлено у прийнятті заяви КП про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з водовідведення та водопостачання позовна давність не перервалася.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що зверненням до суду з заявою про видачу наказу був перерваний строк позовної давності про стягнення заборгованості і КП «Харківводоканал» мав право вимоги про стягнення заборгованості за три роки до звернення з заявою про видачу судового наказу, тобто з 01.05.2013 року по 31.05.2016 року.

Тому доводи апелянта про неправильний розрахунок заборгованості та неправильний період нарахування заборгованості знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції і тому рішення суду підлягає зміні в частині визначення періоду і суми, що підлягає стягненню.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав копію свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 віл 21 березня 2018 року, згідно якого відповідач по справі ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 134).

Після зупинення провадження у справі, ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року ОСОБА_1 було залучено до участі у справі у якості правонаступника ОСОБА_2 (а.с. 159-160).

Відповідно до ч.1 ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Враховуючи, що відносини зі стягнення заборгованості за надані комунальні послуги допускають правонаступництво, заборгованість на користь КП «Харківводоканал» належить стягнути з ОСОБА_1

Отже, з ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» належить стягнути суму боргу з 01.09. 2013 року по 01.09.2016 року у сумі 7 544 грн. 36 коп., з яких 3 087 грн. 38 коп. - заборгованості за надані послуги водопостачання, 4 456 грн. 98 коп. - заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення. При цьому розмір стягнутих рішенням суду інфляційних втрат (3 077 грн. 97 коп.) та трьох відсотків річних (346 грн. 03 коп.) зміні не підлягає.

Доводи апелянта про те, що протягом 45 місяців не здійснювалося оплати в рахунок погашення заборгованості за послуги позивача висновків суду про застосування строку позовної давності та стягнення заборгованості за вищезазначений період не спростовують. Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і на правильність рішення не впливають.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги щодо незаконного стягнення з відповідачів судового збору в солідарному порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Абзацем шостим пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_2 померла, стягнутий судом першої інстанції судовий збір у розмірі 923 грн. 26 коп. належить стягнути тільки з ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 376, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 березня 2018 року змінити в частині визначення періоду та розміру заборгованості, що підлягає стягненню, виклавши абзаци другий та третій резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 10 968 (десять тисяч дев'ятсот шістдесят вісім) гривень 36 (тридцять шість) копійок із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з вересня 2013 року по серпень 2016 року включно у розмірі 3 087 грн. 38 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з вересня 2013 року по серпень 2016 року включно у розмірі 4 456 грн. 98 коп.; інфляційні витрати у розмірі 3 077 грн. 97 коп.; три відсотки річних від простроченої суми - 346 грн. 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Харківводоканал» судовий збір у розмірі 923 грн. 26 коп.»

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

А.І. Овсяннікова