ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Чернівці

Справа №727/9105/18

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який представляє інтереси ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 листопада 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Волошин С.О.),

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 296 ч. 4, 121 ч. 1 КК України і призначено йому покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі за те, що 20 грудня 2017 року останній, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, наніс йому чисельні тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, як такі, що небезпечні для життя.

Наслідком завданих тілесних ушкоджень є те, що він вже протягом дев'яти місяців періодично перебуває на лікарняному та здійснює витрати на своє лікування. Ним витрачено на придбання ліків та лікарських засобів на загальну суму 15136 грн.

Неправомірними діями відповідача йому також завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичних стражданнях, негативних емоційних переживаннях та спогадах, складності виконання повсякденних обов'язків, переживання фізичних незручностей, тимчасову відірваність від активного соціального життя, порушення сну, нервозність, дратівливість.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/204/19 Категорія 34

У момент вчинення щодо нього злочину він зазнав значного фізичного болю, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям тривоги, безнадійності, страху за своє здоров'я та життя.

Спричинені тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров'я. За рекомендацією лікарів необхідним є проведення операції ока. 12 вересня 2018 року йому надана третя група інвалідності.

Вказував, що відповідач не надавав йому жодної допомоги як на місці скоєння ним кримінального правопорушення, так і в подальшому, не цікавився станом його здоров'я та не приймав ніякої участі у його видужанні.

Враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, моральну шкоду оцінює в 250000 грн.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог від 28.09.2018 завдана йому відповідачем матеріальна шкода у зв'язку з подальшим лікуванням становить 21257 грн 79 коп.

Крім цього, внаслідок отриманих травм за період знаходження на лікарняному він не отримав заробітну плату в розмірі 38122 грн 06 коп., що є упущеною вигодою. Так, на момент скоєння відповідачем злочину та по даний час працює в ТОВ «Машзавод» на посаді столяра будівельно-господарського цеху, його середня заробітна плата становила 10966 грн 66 коп., середньоденна - 522 грн 22 коп.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію завданої шкоди на загальну суму 309 379,85 грн., яка складається з матеріальної шкоди в розмірі 21 257 грн 79 коп., упущеної вигоди в розмірі 38 122 грн 06 коп. та моральної шкоди в розмірі 250000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, який відбуває покарання у ВК №67 у м. Сокиряни Сокирянського району Чернівецької області, на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 21257 грн 79 коп. та моральну шкоду в розмірі 150000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу позову в розмірі 1409 грн 60 коп.

На вказане рішення суду ОСОБА_3, який представляє інтереси ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача майнових збитків, оскільки позивачем не доведено належними доказами, що кількість долучених до матеріалів справи квитанцій про купівлю ліків відповідає необхідності їх вживання відповідно до призначення лікаря, не наведено належного обґрунтування стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі, а також не враховано, що свідки по справі є близькими родичами позивача.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 листопада 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна та моральна шкода, заподіяна позивачу внаслідок вчинення злочину, підлягає відшкодуванню відповідачем як особою, яка її завдала. При визначенні розміру моральної шкоди судом враховані принципи співмірності, розумності та справедливості, а майнової шкоди - надані позивачем докази, які підтверджують факт лікування ОСОБА_5

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 травня 2018 року, який набрав законної сили 02 липня 2018 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 296 ч.4, 121 ч.1 КК України, а саме у тому, що 20 грудня 2017 року відповідач, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, наніс ОСОБА_1 чисельні тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, як такі, що небезпечні для життя. На підставі ст.70 ч.1 КК України ОСОБА_2 призначено покарання у виді п'яти років позбавлення волі (а.с.28-30).

Згідно виписки з історії хвороби №17273 лікарні швидкої медичної допомоги м. Чернівці ОСОБА_1 перебував у відділенні нейрохірургії з 20.12.2017 року по 15.01.2018 року з діагнозом: відкрита проникаюча ЧМТ, перелом склепіння та основи черепа та кісток лицьового скелету, забій головного мозку середнього ступеня важності, невеликий субдуральний крововилив СЧЯ зліва, пневмоцефалгія, забійна рана м'яких тканин голови, ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, серцева недостатність (а.с.9).

З листа непрацездатності від 15 січня 2018 року серії АГЩ №488678 виданий «Лікарня швидкої медичної допомоги» вбачається, що з 20.12.2017 року по 15.01.2018 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, причина непрацездатності - невиробничі травми, продовжує хворіти (а.с.14).

З листа непрацездатності від 16 січня 2018 року серії АГЩ №472049 виданий КМУ «Міська поліклініка №2» вбачається, що з 16.01.2018 року по 14.02.2018 року ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування з діагнозом: стан після відкритої ЧМТ, забою головного мозку, продовжує хворіти (а.с.13).

З листа непрацездатності від 15 лютого 2018 року серії АГЩ №472519 виданий КМУ «Міська поліклініка №2» вбачається, що з 15.02.2018 року по 14.03.2018 року ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування з діагнозом: забій головного мозку, продовжує хворіти (а.с.12).

З листа непрацездатності від 15 березня 2018 року серії АГЩ №546010 виданий КМУ «Міська поліклініка №2» вбачається, що з 15.03.2018 року по 11.04.2018 року ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування з діагнозом: забій головного мозку середнього ступеню важкості (а.с.11).

З листа непрацездатності від 03 травня 2018 року серії АГФ №119885 виданий КМУ «Міська клінічна лікарня №3» вбачається, що з 23.04.2018 року по 03.05.2018 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: стан після перенесеної відкритої ЧМТ, продовжує хворіти (а.с.16).

З листа непрацездатності від 04 травня 2018 року серії АГЩ №546558 виданий КМУ «Міська поліклініка №2» вбачається, що з 04.05.2018 року по 01.02.2018 року ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування з діагнозом: після перенесеної важкої проникаючої ЧМТ (а.с.17)

З листа непрацездатності від 02 червня 2018 року серії АГЩ №546822 виданий КМУ «Міська поліклініка №2» вбачається, що з 02.06.2018 року по 29.06.2018 року ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування, причина непрацездатності - невиробничі травми, продовжує хворіти (а.с.10, 18, 68).

З листа непрацездатності від 30 червня 2018 року серії АГЩ №547051 виданий КМУ «Міська поліклініка №2» вбачається, що з 30.06.2018 року по 15.07.2018 року ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування з діагнозом: після забою головного мозку (а.с.19, 69).

З листа непрацездатності від 26 липня 2018 року серії АГФ №118661 виданий КМУ «Міська клінічна лікарня №3» вбачається, що з 16.07.2018 року по 26.07.2018 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: стан після перенесеної відкритої ЧМТ, продовжує хворіти (а.с.20, 70).

З листа непрацездатності від 27 липня 2018 року серії АГЩ №547287 виданий КМУ «Міська поліклініка №2» вбачається, що з 27.07.2018 року по 20.08.2018 року ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування з діагнозом: стан після відкритої ЧМТ, забою головного мозку (а.с.21, 71).

З листа непрацездатності від 30 серпня 2018 року серії АГФ №118752 виданий КМУ «Міська клінічна лікарня №3» вбачається, що з 21.08.2018 року по 30.08.2018 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, причина непрацездатності - невиробничі травми, продовжує хворіти (а.с.72).

З листа непрацездатності від 31 серпня 2018 року серії АГЩ №547618 виданий КМУ «Міська поліклініка №2» вбачається, що з 31.08.2018 року по 11.09.2018 року ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування з діагнозом: стан після відкритої ЧМТ, забою головного мозку (а.с.73).

Крім цього, згідно виписки з історії хвороби №2364 ЧМКЛ №3 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 23 квітня 2018 року по 03 травня 2018 рік, анамнез хвороби: хворіє з 20.12.2017 року після перенесеної відкритої проникаючої ЧМТ (перелом склепіння та основи черепа та кісток лицьового скелету, забій головного мозку, епідуральний крововилив СЧЯ зліва) (а.с.8).

Згідно консультативного заключення Центру сучасної офтальмології та кафедри офтальмології Буковинського державного університету ОСОБА_1 рекомендовано оперативне втручання з приводу косоокості правого ока (а.с.15).

12 вересня 2018 року позивачу надана третя група інвалідності, що підтверджується актом №458/3 з додатками, відповідно до висновку МСЕК позивачу протипоказана важка фізична праця (а.с.82-83).

У результаті нанесених травм та їх довготривалого лікування позивачем здійснено матеріальні витрати на придбання ліків.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з частиною першою статті 76, частиною першою статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом установлено, що у зв'язку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень у результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні та проходив лікування у міській поліклініці в період із 20.12.2017 року по 11.09.2018 року.

Згідно фіскальних, товарних чеків та квитанцій за період з 21 грудня 2017 року по 10 вересня 2018 року позивачем на лікування придбано ліків та лікарських засобів на загальну суму 21257 грн 79 коп. (а.с.22-27, 76-80).

З огляду на викладення, суд першої інстанції, належним чином оцінивши подані сторонами докази та визнаючи розмір відшкодування майнової шкоди у сумі 21257 грн 79 коп., обґрунтовано виходив із того, що позивачем надано належні докази на підтвердження заявленого розміру відшкодування майнової шкоди.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Згідно положень абз. 1 частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

При цьому, вимоги абз. 2 частини третьої статті 23 ЦК України передбачають, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Законом не визначено єдиного розміру грошового відшкодування моральної шкоди у випадку відшкодування потерпілій особі моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 9 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено також, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вина особи, яка завдала потерпілому моральної шкоди у даній справі - ОСОБА_2 установлена судовим рішенням, яке набрало законної сили у кримінальній справі.

Моральна шкода полягає у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача; негативних переживаннях та спогадах, тривозі, емоційних та тілесних реакції при згадуванні; важкості виконання повсякденних обов'язків, переживаннях фізичних незручностей, дратівливість, побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. На момент вчинення щодо позивача злочину останній переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям тривоги, безнадійності, страху за своє здоров'я та життя.

Наслідком спричинених тілесних ушкоджень є інвалідність третьої групи та необхідність операції на око.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині, яка переглядається, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що відповідач завдав позивачу матеріальну та моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню на користь останнього, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі та часткове задоволення моральної шкоди в сумі 150 000 грн, зазначивши при цьому, що така сума відшкодування відповідає принципам розумності та справедливості.

Посилання апелянта на необґрунтованість судового рішення в частині відшкодування позивачу моральної шкоди спростовуються обставинами, установленими у відповідній кримінальній справі, показами свідків, матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який представляє інтереси ОСОБА_2, залишити без змін.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 листопада 2018 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак