Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 592/3550/17

провадження № 61-36799св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватне підприємство «Клімат-С»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Сумської області, у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Собини О. І., Левченко Т. А., від 03 травня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватне підприємство «Клімат-С» (далі - ПП «Клімат-С»), про захист права власності.

Позовна заява ОСОБА_3. мотивована тим, що 29 березня 2013 року між банком та ПП «Клімат-С» було укладено договір кредиту № КЮ-ВКЛ-2017006, предметом якого було надання кредиту у розмірі 200 000, 00 грн на фінансування поточної діяльності підприємства. Виконання грошового зобов'язання за вказаним договором було забезпечене заставою належної ОСОБА_3 на праві власності квартири АДРЕСА_1. ПП «Клімат-С» не були виконані кредитні зобов'язання та утворився борг у розмірі 206 199, 72 грн. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року у справі 592/6264/15-ц у рахунок погашення кредитної заборгованості було звернуто стягнення на належну заявнику квартиру, шляхом визнання права власності на неї за банком. У подальшому, ОСОБА_3 сплатив банку кредитну заборгованість. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 03 серпня 2016 року, у справі № 592/3175/16-ц визнано іпотечний договір від 30 березня 2013 року припиненим у зв'язку із повним виконанням кредитного зобов'язання. Однак, в подальшому, банк звернувся до приватного нотаріуса, який на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року (справа 592/6264/15-ц) здійснив перереєстрацію права власності на квартиру за банком та вніс до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про зміну власника квартири, ігноруючи рішення місцевого суду про припинення іпотеки.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми, у складі судді Бичкова І. Г., від 26 лютого 2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Виключено запис з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно про припинення (реєстрацію переходу прав власності - повне відчуження) права власності, реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, внесені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КондроюЛ. В., дата, час державної реєстрації: 28 липня 2016 року, 11:04:33, відомості внесено до реєстру: 02 серпня 2016 року, 08:40:34, індексний номер рішення: 30728902.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що незважаючи на наявність рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року (справа 592/6264/15-ц), банк не набув права власності на спірну квартиру, а лише отримав можливість набути таке право, оскільки задовольнити забезпечені іпотекою вимоги у судовому порядку банк має право лише шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки через процедуру проведення прилюдних торгів і застосування процедури продажу, чого банком зроблено не було. За таких обставин, приватний нотаріус не мав правових підстав для реєстрації права власності на спірну іпотечну квартиру за банком. Перереєстрація квартири за банком після погашення позивачем кредитної заборгованості свідчить про подвійне стягнення боргу, а сума заборгованості є неспівмірною з вартістю предмета іпотеки. Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції вважав, що відновлення порушених прав позивача можливе у спосіб не визнання за ним права власності на квартиру, а шляхом виключення записів стосовно спірної квартири з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з реєстру прав власності на нерухоме майно про припинення стосовно нього права власності на спірну квартиру.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 03 травня 2018 року скасовано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 лютого 2018 року та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районний суд не врахував, що повне погашення позивачем кредитної заборгованості не може бути підставою для зміни власника спірної квартири. Єдиним судовим рішенням, на підставі якого приватним нотаріусом здійснена державна реєстрація відповідних прав відповідача, залишається рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року, яке набрало законної сили. Крім того, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на спірну квартиру, разом з цим, суд першої інстанції застосував спосіб захисту, про який позивач не просив, а саме: виключив запис з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з реєстру прав власності на нерухоме майно про припинення (реєстрацію переходу прав власності - повне відчуження) права власності, реєстрацію права власності на спірну квартиру. Таким чином, суд першої інстанції фактично зобов'язав державного реєстратора вчинити дії щодо виключення з реєстрів інформації про іпотечну квартиру, не залучивши його до участі у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У травні 2018 року ОСОБА_3 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду Сумської області від 03 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи. Ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд не врахував наявність порушеного права та необхідність його захисту.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

04 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

14 березня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ПП «Клімат-С», про захист права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Сумської області від 03 травня 2018 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 березня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПП «Клімат-С» був укладений договір кредиту № КЮ-ВКЛ-2017006, відповідно до якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредиту. Надання кредиту здійснюється окремими частинами в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості у розмірі 200 000, 00 грн та зменшенням максимального ліміту заборгованості у порядку, зазначеному у пункті 1.1.2 цього договору зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 27, 99 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 28 березня 2016 року включно на умовах, визначених цим договором (а. с. 7-9).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 березня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 10-12).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 жовтня 2015 року у справі № 592/6264/15-ц ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ПП «Клімат-С» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року (справа № 592/6264/15-ц) скасовано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 жовтня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк». У рахунок погашення заборгованості ПП «Клімат-С» за кредитним договором № КЮ-ВКЛ-2017006 від 29 березня 2013 року станом на 18 травня 2015 року у розмірі 206 199, 72 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 березня 2013 року, шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_3 (а. с. 13-16).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 квітня 2016 року у справі № 592/3175/16-ц було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 18).

28 липня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Л. В. на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року було зареєстровано припинення права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 87-118).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2016 року у справі № 592/3175/16-ц за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ПП «Клімат-С», про визнання договору іпотеки припиненим було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Визнано припиненим договір іпотеки, укладений 30 березня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, у зв'язку з припиненням основного зобов'язання. Виключено запис з державного реєстру іпотек відомості про предмет іпотеки за договором іпотеки б/н від 30 березня 2012 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Виключено з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про предмет іпотеки за договором іпотеки б/н від 30 березня 2013 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а. с. 19-20).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 03 серпня 2016 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2016 року залишено без змін (а. с. 21-23).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року (справа № 818/1007/16) було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондри Л. В. про визнання протиправним та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 серпня 2016 року № 30728902, згідно з якими була проведена державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Дельта Банк» (а. с. 199-202).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2017 року у справі № 592/8367/16-ц відмовлено ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Ковпаківський відділ Державної виконавчої служби м. Суми, про зняття арешту з квартири за необґрунтованістю. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ПП «Клімат-С», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Л. В., про скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру, за необґрунтованістю (а. с. 39-40).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 23 березня 2017 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2017 року залишено без змін (а. с. 41-43).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України, в якій зокрема вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На час перегляду справи у касаційному порядку рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Сумської області від 03 серпня 2016 року (справа № 592/3175/16-ц) залишені без змін постановою Верховного Суду (провадження 61-8429св18).

У вказаній справі встановлено, що суму кредитної заборгованості, визначену у рішенні Апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року (справа № 592/6264/15-ц) у розмірі 206 199, 72 грн, ОСОБА_3 було сплачено банку 05 січня 2016 року відповідно до квитанції № 148152.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просив суд захистити його право власності шляхом визнання за ним права власності на спірну квартиру, з тих підстав, що кредитну заборгованість перед банком він погасив у січні 2016 року, договір іпотеки було визнано припиненим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2016 року (справа № 592/3175/16-ц), а у приватного нотаріуса не було підстав для реєстрації припинення права власності заявника на спірну квартиру у липні 2016 року та для реєстрації переходу права власності на квартиру до банку.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та вказуючи про вихід за межі заявлених позовних вимог, не надав оцінки обраному позивачем способу захисту порушеного права, не встановив факт порушеного права чи його відсутність, не перевірив чи відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення обраний місцевим судом спосіб захист цивільного права.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 5 ЦПК України), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

За правилами частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та стаття 5 ЦПК України не обмежують суд у виборі способу захисту, прямо передбаченого законом, а дозволяють, виходячи із принципу верховенства права, визначити не тільки прямо передбачений у нормативному акті спосіб захисту порушеного права особи, а й спосіб захисту, який не передбачений законом, але не суперечить йому та найбільш відповідатиме змісту порушеного права і характеру правопорушення.

Вищезазначені вимоги закону залишилися поза увагою апеляційного суду.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, з метою відновлення становища, яке існувало до порушення прав та інтересів позивача, дійшов вірного висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_3 шляхом виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про припинення права власності, реєстрацію переходу права власності, реєстрацію права власності, що є ефективним засобом юридичного захисту, як це передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Застосований спосіб захисту не суперечить нормам чинного законодавства та відновлює право власності заявника.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

За таких обставин постанова апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог не може вважатись такою, що відповідає вищенаведеним нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Сумської області від 03 травня 2018 року скасувати, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 лютого 2018 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк