Справа №487/2089/18
Провадження №22-ц/812/495/19
№22-ц/812/558/19 Головуючий суду першої інстанції - Гаврасієнко В.О.
Категорія 30 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_3,

представника Заводського ВДВС - Романчука С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 11 січня 2019 року, ухвалене о 09 год.03 хв. під головуванням судді Гаврасієнка В.О. в приміщенні суду в м.Миколаєві, повний текст якого складено 21 січня 2019 року, за позовом ОСОБА_3 до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Заводський ВДВС м.Миколаїв), головного державного виконавця цього відділу Буділовської Олени Олександрівни, Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області про визнання бездіяльності неправомірною та відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року ОСОБА_3 подала до суду зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Позивач вказувала, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2014 року на її користь з ОСОБА_7 стягнуто борг в сумі 80 000 грн. та 1500 грн. витрат за проведення експертизи.

З метою виконання вказаного рішення 28 квітня 2014 року державним виконавцем Заводського ВДВС м.Миколаїв відкрито виконавче провадження №431319132на підставі виконавчого листа №2/412/570/12.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 червня 2015 року на користь позивача з ОСОБА_7 стягнуто збитки від інфляції та три відсотка річних в сумі 31 967 грн.

Внаслідок вказаного було відкрито тим же відділом державної виконавчої служби 18 серпня 2015 року виконавче провадження №48461339 на підставі виконавчого листа №2/487/1610/15.

В подальшому зазначені виконавчі провадження об'єднані у зведене виконавче провадження №48567747.

Позивач вказувала, що державними виконавцями Заводського ВДВС м.Миколаїв протягом тривалого часу вказані рішення не виконуються, що свідчить про їх бездіяльність.

Посилаючись на вказане, позивач просила визнати неправомірною бездіяльність Заводського ВДВС м.Миколаїв та головного державного виконавця Буділовської О.О. по примусовому виконанню зведеного виконавчого провадження №48567747 та стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою 3504030 на її користь на відшкодування майнової шкоди 368 856,48 грн., три відсотка річних у сумі 9780 грн. та на відшкодування моральної шкоди 893 520 грн.

Не погоджуючись з позовними вимогами, Заводський ВДВС м.Миколаїв подав відзив, у якому вказував, що державним виконавцем було здійснено всі необхідні виконавчі дії з урахуванням його повноважень і вимог передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та процесуальної поведінки сторін виконавчого провадження. Також Заводським ВДВС м.Миколаїв зазначено, що виконавчий лист по цивільній справі №2/487/1610/15 на виконанні не перебуває, оскільки ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 16 листопада 2015 року скасоване заочне рішення, на підставі якого було видано вказаний виконавчий лист. Крім того, відповідачем зауважено на безпідставності вимог ОСОБА_3 щодо стягнення майнової та моральної шкоди, а також 3% річних, оскільки їх спричинення не підтверджено належними доказами. Також відповідачем наголошено, що в разі наявності на думку сторін виконавчого провадження неправомірності будь-яких дій або бездіяльності державного виконавця вони відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України повинні оскаржуватись в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, а не шляхом подання позову.

Посилаючись на зазначені обставини, Заводський ВДВС м.Миколаїв просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

ГУ ДКСУ у Миколаївській області також подало відзив на позовну заяву, у якому вказувало, що спір, який виник між сторонами, має ознаки публічно-правового, а тому відповідно до положень ст.19 КАС України має розглядатись в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим провадження у даній справі в силу ст.49 ЦПК України має бути закрито.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 11 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

З Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів на користь ОСОБА_3 стягнуто 3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями (бездіяльністю) Заводського ВДВСм.Миколаїв. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду та ухвалою про відмову у відводі судді Гаврасієнка В.В., ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Заводський ВДВС м.Миколаїв також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги. Обґрунтовуючи свою скаргу, Заводський ВДВС м.Миколаїв зазначав, що позивачем не доведено його вини у спричинені шкоди.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Заводського ВДВС м.Миколаїв - задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Такими є і підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, що передбачено статтею 1167 ЦК України.

За змістом зазначених норм підставою цивільної відповідальності за завдану шкоду є протиправність поведінки заподіювача, його вина, негативні наслідки у вигляді втрати чи пошкодження майна та причинний зв'язок між цими діями та наслідками.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав і законних інтересів іншої особи. Залежно від характеру юридичного обов'язку, покладеного на особу правовим актом, договором, службовими обов'язками тощо, протиправна поведінка може бути у формі протиправної дії або протиправної бездіяльності.

Майнова шкода, грошовим виразом якої є збитки, поділяється на реальну шкоду, якою є витрати на відновлення порушеного права у зв'язку з втратою та пошкодженням майна, а також упущену вигоду, тобто доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (стаття 22 ЦК).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, тобто не існує будь-яких інших обставин, які вплинули на ці події (опосередкований причинний зв'язок).

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (пункт 2 частини 2 статті 23 ЦК).

Відшкодування шкоди на підставі спеціальних умов відповідальності відбувається в межах спеціальних деліктів.

Так, згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Ці конституційні положення закріплені і статтями 1173 та 1174 ЦК України, які передбачають, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовою чи службовою особою при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України та органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом (статті 6, 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів»).

Отже шкода, заподіяна державним виконавцем або органом державної виконавчої служби, фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Підставою відповідальності держави є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця при здійсненні виконавчих дій, факт заподіяння шкоди (майнової, моральної) учаснику виконавчого провадження та причинний зв'язок між цими діями та наслідками.

З матеріалів справи та матеріалів зведеного виконавчого провадження №48567747 вбачається, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2014 року з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 стягнуто 80 000 грн. та витрати за проведення експертизи у сумі 1500 грн. (т.1 а.с.13-16).

На підставі даного рішення 28 квітня 2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №2/412/570/12 (а.с.84).

30 квітня 2014 року державним виконавцем Заводського ВДВС м.Миколаїв відкрито виконавче провадження №43139132,яке постановою від 25 липня 2015 року приєднане до зведеного виконавчого провадження №48567747 (т.2 а.с.25, 26).

24 червня 2015 року Заводським районним судом м.Миколаєва у справі №487/3065/15-ц (провадження №2/487/1610/15) ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 збитків від інфляції у сумі 31 256,06 грн. та трьох відсотків річних у сумі 710,94 грн., а також на користь держави судового збору у сумі 319,67 грн. (т.1 а.с.12).

На підставі даного рішення 20 липня 2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №2/412/1610/15 (т.2 а.с.34).

18 серпня 2015 року державним виконавцем Заводського ВДВС м.Миколаїв відкрито виконавче провадження №48461339,яке постановою від 27 серпня 2015 року приєднане до зведеного виконавчого провадження №48567747 (т.2 а.с.35, 36).

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 16 листопада 2015 року зазначене заочне рішення скасоване, а справу призначено до розгляду у загальному порядку (т.2 а.с.19).

Постановами державного виконавця Заводського ВДВС м.Миколаїв від 28 січня 2016 року виконавче провадження №48461339 виведене із зведеного виконавчого провадження №48567747 та закінчене (т.2 а.с.37, 38).

27 січня 2016 року у справі №487/3065/15-ц Заводським районним судом м.Миколаєва ухвалено нове рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 збитків від інфляції у сумі 27 802,96 грн. та трьох відсотків річних у сумі 622,43 грн., а також на користь держави судовий збір у сумі 481,82 грн. (т.2 а.с.20-21).

На виконання вказаного рішення 22 лютого 2016 року видано виконавчий лист (т.2 а.с.22).

01 березня 2016 року державним виконавцем Заводського ВДВС м.Миколаїв відкрито виконавче провадження №50312018, яке постановою від 09 березня 2016 року приєднане до зведеного виконавчого провадження №48567747 (т.2 а.с.23, 24).

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 10 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2015 року, визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Заводського ВДВС м.Миколаєва Бикова Іллі Сергійовича, яка полягає у невжитті заходів щодо примусового виконання у вигляді звернення стягнення на майно боржника у виконавчому провадженні №43139132 у строк, встановлений ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» з виконання вищезазначеного виконавчого документу. Зобов'язано державного виконавця вжити заходів примусового виконання, направлених на звернення стягнення на майно боржника у зведеному виконавчому провадженні №48567747 (а.с.17-19, 21-22).

24 березня 2016 року рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва на підставі вказаної ухвали на користь ОСОБА_3 стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду у сумі 1000 грн., завдану бездіяльністю Заводського ВДВС м.Миколаїв з 2014 року.У задоволенні інших вимог (упущена вигода, 3% річних, інфляційні втрати) відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 30 січня 2017 року встановлено факт неправомірної бездіяльності державного виконавця Заводського ВДВС за період з 06.10.2016 р. до 19.12.2016 р. (т.2 а.с.27-33).

07 квітня 2017 року рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року, на підставі вказаної ухвали від 30 січня 2017 року на користь ОСОБА_3 стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду у сумі 300 грн., завдану бездіяльністю державного виконавця Заводського ВДВС м.Миколаїв. У задоволенні інших вимог (упущена вигода, 3% річних, інфляційні втрати) відмовлено (т.1 а.с.78-83).

Апеляційним судом Миколаївської області в ухвалі від 08 червня 2017 року констатовано, що питання щодо відшкодування державою моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_3 протиправними діями державного виконавця у період з 2014 року по липень 2015 року, вже вирішене судом, а проявів незаконної бездіяльності державного виконавця у період з липня 2015 року по 05 жовтня 2016 року судом не встановлено. Судом зазначено, що відсутні підстави для визначення розміру відшкодування моральної шкоди з врахуванням моральних страждань ОСОБА_3 за весь період з 2014-2016 років.

Враховуючи викладене, предметом судового розгляду у нинішній справі є факт заподіяння майнової та моральної шкоди позивачу неправомірною бездіяльністю Заводського ВДВС м.Миколаїв та його державного виконавця Буділовської О.О. у період з 01 січня 2017 року до 13 квітня 2018 року (дата звернення позивача з позовом).

Матеріали справи та зведеного виконавчого провадження №48567747 свідчать, що в ході проведення виконавчих дій 29.10.2015 року щодо перевірки майнового стану боржника ОСОБА_7 за адресою її фактичного проживання та реєстрації: квартира АДРЕСА_1 було описано та арештовано рухоме майно боржника, а саме: трюмо, сервант, пральна машина. Вказане майно перебуває на реалізації. Загальна вартість даного майна, згідно з актом визначення вартості майна від 05.11.2015 року складає 800 грн.

Відповідно до відповіді Державної податкової служби України від 04.03.2016 року № була здійснена перевірка наявності у боржника ОСОБА_7 рахунків у банках та інших фінансових установах, але інформації виявлено не було.

Звернення стягнення на належну ОСОБА_7 Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 здійснено не було у зв'язку з відсутністю на це дозволу органу опіки та піклування, оскільки у квартирі зареєстровані та проживають неповнолітні діти.

У зв'язку з відсутністю можливості задовольнити вимоги стягувачів за виконавчим провадженням за рахунок іншого майна ОСОБА_7 у березні 2017 року державний виконавецьЗаводського ВДВС м.Миколаїв Буділовська О.О. звернулася до суду з поданням про звернення стягнення на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2, належну ОСОБА_7, право власності на яку не зареєстровано в установленому законом порядку.

21 березня 2017 року ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва вказане подання було задоволено (т.1 а.с.114-116).

10 та 20 березня 2017 року Заводський ВДВС м.Миколаїв направив стягувачу ОСОБА_3 повідомлення про можливість залишення собі нереалізованого майна боржника - пральної машини, у зв'язку з тим, що електронні торги не відбулися (т.2 а.с.39, 40).

07 червня 2017 року державним виконавцем Заводський ВДВС м.Миколаїв Буділовською О.М. винесено вимогу про надання безперешкодного доступу для проведення опису та арешту Ѕ частки квартири АДРЕСА_2, належної ОСОБА_7 (т.2 а.с.44).

15 червня 2017 року вказаним державним виконавцем складено акт про відсутність у вказаній квартирі рухомого майна, належного ОСОБА_7, та постанову про опис та арешт Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 (т.2 а.с.49, 52-55).

17 липня 2017 року державним виконавцем Заводський ВДВС м.Миколаїв Буділовською О.М. винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (т.2 а.с.57-58).

Вартість послуги з незалежної оцінки майна відповідно до рахунку від 28 липня 2017 року становила 1500 грн. (т.2 а.с.59).

16 серпня 2017 року та 02 лютого 2018 року зазначений державний виконавець направив стягувачу ОСОБА_3 та ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва ГУ ДФС України у Миколаївській області пропозицію здійснення авансування витрат виконавчого провадження для оплати вартості послуги суб'єкта оціночної діяльності (т.2 а.с.61-67).

Авансування здійснено не було, оскільки стягувач його здійснювати відмовилася, тому що є інвалідом І групи, а у кошторисі Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області оплата послуг суб'єктів оціночної діяльності з виготовлення звітів про оцінку майна, крім як за рішеннями, де стягувачем визначено державу, у 2018 році не передбачалася (т.2 а.с.41, 42).

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що Заводський ВДВС м.Миколаїв та його державний виконавець Буділовська О.М. припустилися бездіяльності у своїй роботі у оскаржуваний період.

Досліджені докази свідчать про виконання державними виконавцями свого обов'язку щодо здійснення діяльності з примусового виконання рішень судів.

А тому, відсутні підстави вважати їх бездіяльність неправомірною та стягувати на користь позивача майнову та моральну шкоду.

За такого, оскаржуване рішення районного суду м.Миколаєва в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання неправомірною бездіяльності Заводського ВДВС м.Миколаїв та головного державного виконавця цього відділу Буділовської О.О. підлягає зміні в частині мотиву відмови. Підставою відмови у задоволенні цієї вимоги є її безпідставність.

Що ж стосується висновку суду в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, то він підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, оскільки висновок суду щодо відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди узгоджується з дослідженими доказами та вимогами законодавства.

Щодо доводів позивача ОСОБА_3 про наявність підстав для скасування ухвали суду про відмову у задоволенні відводу судді Гаврасієнка В.В., то вони є помилковими.

Згідно з вимогами ст.353 ЦПК України вказана ухвала окремо від рішення суду в апеляційному порядку не оскаржується, але заперечення на неї можуть включатися до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими.

Головуючому по справі у суді першої інстанції було заявлено відвід, у задоволенні якого було відмовлено через відсутність обставин, що викликали сумнів в його неупередженості або об'єктивності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки матеріали справи не містять даних вважати протилежне і апелянтом не додано доказів зворотнього.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 11 січня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання неправомірною бездіяльності Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та головного державного виконавця цього відділу Буділовської Олени Олександрівни змінити в частині мотиву відмови.

Вважати підставою відмови у задоволенні цієї вимоги її безпідставність.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 11 січня 2019 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позовної вимоги до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, головного державного виконавця цього відділу Буділовської Олени Олександрівни, Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області про стягнення моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 05 квітня 2019 року.