ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1261/18 Номер провадження 22-ц/814/141/19Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.с. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 жовтня 2018 року у складі судді Предоляк О.С.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: житлового будинку (А,а,а1), душу (б1), сараю з погребом (Б,Бп,б), сараю (В,в1), колодязю (к), зливної ями (Е), вимощення (І), огорожі (№1-2).

Позовна заява мотивована тим, що у 2002 році з дозволу сусідів він вселився у вказаний житловий будинок, в якому ніхто не мешкав і який нікому не належав на праві власності, оскільки попередня власниця будинку ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 З того часу він добросовісно володіє даною нерухомістю, сплачує комунальні послуги, здійснив ремонтні роботи для відновлення будинку та приведення його в придатний для проживання стан. В подальшому у будинку була знайдена домова книга, в якій власником будинку вказана донька померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_3, проте спроби зв'язатися з ОСОБА_3 були марними, оскільки вона проживає у Казахстані. Вказує, що протягом понад десяти років його володіння спірним будинком було відкритим, безперервним та ніким не заперечувалось, що дає підстави для набуття права власності на спірне нерухоме майно за правилами статті 344 ЦК України.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заволодіння спірним майном позивачем не було добросовісним, оскільки на час виникнення спірних правовідносин він був обізнаний про належність будинку на праві власності ОСОБА_3, а факт приведення будинку у придатний для проживання стан не є підставою для набуття права власності на майно із заявлених у позові підстав.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що про власника будинку він дізнався лише у 2003 році, коли вже почав проживати у спірному будинку. Вказує, що наявні всі підстави, передбачені статтею 344 ЦК України, для визнання за ним права власності на майно за набувальною давністю.

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт перший частини першої статті 374 ЦПК).

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що з 2002 року позивач ОСОБА_2 користується житловим будинком АДРЕСА_1, в якому проживає із своєю сім'єю.

Згідно записів будинкової книги станом на 16 липня 1993 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.02.1992 року р. № 3-572, договору купівлі-продажу від 08.07.1993 року р. № 3-3044 спірний житловий будинок належить ОСОБА_3.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого на замовлення ОСОБА_2 26.01.2018 року, спірний житловий будинок складається з житлового будинку (А,а,а1), душу (б1), сараю з погребом (Б,Бп,б), сараю (В,в1), колодязю (к), зливної ями (Е), вимощення (І), огорожі (№ 1-2). У 2014 році збудовано самочинно котельню літ. а1, за рахунок якої загальна площа будинку збільшилась на 6,0 кв.м.

Згідно положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

У пунктах 9, 11 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

За принципом диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У спірних правовідносинах обов'язок доказування та подання доказів, що стосуються предмета доказування, зокрема, належності майна відповідачу, добросовісності, безперервності та давності володіння покладаються на позивача (статті 12, 77-81 ЦПК).

Встановивши, що при самочинному вселенні у спірний житловий будинок позивач достеменно був обізнаний про відсутність у нього підстав для набуття права власності на майно, що належить іншій особі, і його дії щодо заволодіння спірним майном не були правомірними, а відтак й володіння не є добросовісним, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності власника будинку та згоди сусідів на його вселення і користування спірним майном є безпідставними, оскільки на момент заволодіння майном йому було відомо про існування ОСОБА_3 - дочки померлої ОСОБА_4, а будинкова книга, що містить інформацію стосовно власника зберігалась у будинку.

Крім того, по справі встановлено факт здійснення позивачем самочинного будівництва спірного будинку, внаслідок чого збільшилась загальна площа будинку, право власності на який просить визнати позивач.

З огляду на положення статті 376 ЦК України право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил (пункт 10 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5).

Об'єкт самочинного будівництва - котельня (літ. а1) є приналежністю і складовою частиною житлового будинку (А,а,а1) та предметом спору, тому доводи апеляційної скарги щодо визнання права власності на житловий будинок, який не є самочинним будівництвом, що на думку апелянта виключає застосування норми статті 376 ЦК України, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права й не беруться колегією суддів до уваги.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції врахувавши обставини справи та надавши належну правову оцінку поданим позивачем доказам, вірно застосував норми матеріального і процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, для набуття права власності за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги таких висновків місцевого суду не спростовують та не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна