Єдиний унікальний номер 236/2965/18 Номер провадження 22-ц/804/723/19
Категорія 53 Номер провадження 22-ц/804/723/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Біляєвої О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Краснолиманського міського суду від 14 грудня 2018 року (під головуванням судді Ткачова О.М.) у справі №236/2965/18 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

04 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що перебував з відповідачем у трудових правовідносинах.

Згідно наказу №1/ОС від 20 липня 2016 року Луганське будівельно-експлуатаційне управління державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» Луганської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», про що зроблений запис у трудовій книжці.

Наказом №1226-ОС від 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнений з посади машиніста залізничного водопостачання 4-го розряду дільниці водопостачання виробничого підрозділу «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату з 17 липня 2017 року з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсації за 30 днів невикористаної відпустки.

При звільнені з ним не проведено повного розрахунку, не виплачено заборгованість по заробітній платі з 16 березня 2017 року по день звільнення, тобто 17 липня 2017 року, що підтверджується розрахунком заробітної плати: за березень місяць 2017 року сума до виплати становить 4 438,48 грн., за квітень 2017 року - 2 159,38 грн., за травень 2017 року - 2 186,89 грн., за червень 2017 року - 2 173,14 грн., за липень 2017 року - 12 194,26 грн. (сума вказана з невикористаною відпусткою за 30 днів у розмірі 5866,50 грн.).

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 23152,15 грн., одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку в розмірі 4486,40 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2017 року по день ухвалення судом рішення.

Рішенням Краснолиманського міського суду від 14 грудня 2018 року позовні вимоги задоволені частково. З ПАТ "Українська залізниця" на користь позивача стягнуто заборгованість з заробітної плати з квітня по липень 2017 року в сумі 18713,67 грн., ПАТ "Українська залізниця" зобов'язано утримати з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі; . З ПАТ "Українська залізниця" на користь позивача стягнуто заборгованість з виплати заробітної плати за березень 2017 року в розмірі 1798,92 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів). В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо сплати суми судового збору.

В апеляційній скарзі представник ПАТ "Українська залізниця" просить скасувати рішення суду та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з'ясуванням всіх обставин. Вказує, що з 16 березня 2017 року у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для

здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв'язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця». З 16 березня 2017 року до Дирекції не надходили первинні документи від підприємства,на кому працював позивач.

У зв'язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об'єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Луганськ у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп'ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.

За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження №0000286 за ознаками ст. 341 КК України. У зв'язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити не можливо.

Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання відповідачем зобов'язань,передбачених зокрема статтями 115, 116 КЗпП України. Відповідач не мав об'єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов'язків та виконати свої зобов'язання за трудовим договором. На підставі дії форс-мажорних обставин ПАТ «Укрзалізниця» не здійснювала нарахування заробітної плати (за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року) та ведення господарської діяльності, а тому у відношенні позивача трудового правопорушення не скоєно.

Позивач був працівником Родаківської дистанції колії, що спростовує висновок суду про те,що деякі структурні підрозділи здійснюють господарську діяльність на підконтрольній Україні території,починаючи з квітня 2016 року,а позивача звільнено 17.07.2017 року.

Судом не перевірено розрахунок компенсації за невикористану відпустку в сумі 5866,50 гривень , фактично ця виплата складає 4629 гривень, в наслідок чого сума компенсації за невикористані дні відпустки збільшена на 1237,50 гривень.

Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що сума вихідної допомоги завищена на 5737,29 гривень, оскільки відповідно до наказу про припинення трудового договору від 17 липня 2017 року №1226-ос день звільнення 17 липня 2017 року. Тобто, при визначенні середньоденної заробітної плати враховується період березень - квітень 2017 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не

підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з трудових відносин та ціна позову складає 95625,51 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів в трудовій книжці позивач ОСОБА_1 з 20 жовтня 1983 року працював на різних посадах Луганського відділення ДП «Донецька залізниця».

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №206 державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття з регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 20.07.2016 року, про що зроблений запис у трудовій книжці позивача ОСОБА_1.

Згідно наказу № 01/ОС від 18 липня 2016 року Луганська дирекція залізничних перевезень державного підприємства "Донецька залізниця" реорганізована шляхом злиття у структурний підрозділ "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" та продовжена дія трудового договору з ОСОБА_1 з 20.07.2016 року, про що також зроблений запис у трудовій книжці позивача.

Наказом від 01.11.2016 року №36-ос ОСОБА_1 було переведено машиністом залізничного водопостачання 4 розряду на дільницю водопостачання насосну станцію Луганськ.

Згідно з наказом №384-П від 15 березня 2017 року в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» Носулько О.О. у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, встановлено початок простою по причинах, не залежних від робітників 16 березня 2017 року для всіх працівників апарату управління. Доручено начальниками структурних підрозділів встановити відповідними наказами початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників, підпорядкованих їм структурних підрозділів; забезпечити облік використання часу знаходження працівників у простої; оплату за час простою провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою в робочі дні (зміни) згідно графіку роботи.

Наказом № 1226 -ОС від 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з 17 липня 2017 року у зв'язку зі скороченням штату та виплатою вихідної допомоги та компенсації за 30 днів невикористаної відпустки, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

В підтвердження не виплаченої заробітної плати за період з березня по липень 2017 року позивачем надані копії розрахунку заробітної плати (табулеграми) за підписом головного

бухгалтера ОСОБА_3 та відповідною печаткою, в яких зазначені нараховані суми за березень - 4521,19 грн., квітень - 2199,62 грн., травень - 2227,64 грн., червень - 2213,64 грн., липень - 12421,48 грн. (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку - 5866,50 грн. та вихідної допомоги - 5 062,39грн.).

Згідно з видатковим касовим ордером №64 від 05 квітня 2018 року за першу половину березня 2017 року ОСОБА_1 отримав 05 квітня 2018 року заробітну плату у розмірі 1 796,25 грн..

Крім того позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, згідно яких за березень відпрацьовано 15 днів, за квітень - червень 2017 року простої склали по 24 дні щомісячно, за липень - 14 днів.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку за період з березня по липень 2017 року та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості.

Висновок суду підтверджується наданими позивачем належним чином оформленими розрахунковими листами (табулеграмами), згідно яких нарахована заробітна плата за період з березня 2017 року по липень 2017 року становить : березень - 4521,19 грн, квітень - 2199,62 грн., травень - 2227,64 грн., червень - 2213,64 грн., липень - 12421,48 грн. (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку - 5866,50 грн. та вихідної допомоги - 5 062,39грн.); табелями обліку використання робочого часу, якими підтверджується, що позивачем за березень відпрацьовано 15 днів, за квітень - червень 2017 року простої склали по 24 дні щомісячно, за липень - 14 днів. За першу половину березня 2017 року ОСОБА_1 отримав заробітну плату у розмірі 1796,25 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №64 від 05 квітня 2018 року та визнається відповідачем.

При цьому суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов'язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати. Надані позивачем докази відповідачем не спростовані.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у нього первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки позивачем суду надано накази щодо прийняття його на роботу та припинення трудового договору, табелі обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року та розрахунки заробітної плати (табулергами), надані документи мають підписи посадових осіб та завірені печаткою, заробітна плата була нарахована, частково виплачена (за першу половину березня 2017 року виплачена у 05.04.2018 року), про що відповідач надав видатковий касовий ордер №64.

Тому рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості по заробітній платі підтверджується розрахунковими листами (табуляграмами), обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,

крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення

учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання на те, що судом неправильно визначено розмір оплати відпустки та вихідної допомоги, не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. Оскільки зазначені суми нараховані відповідачем зазначені в розрахунках заробітної плати за липень 2017 року та підтверджені окремими розрахунками за підписом головного бухгалтера ОСОБА_3, що не викликає сумнівів у неправильності нарахувань

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с.72-80), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги).

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або)

відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин, доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне

застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Законність рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього

заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не оскаржувалася, а тому відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України апеляційним судом не перевірялася.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 95625,51 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: