Провадження № 22-ц/801/159/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 рокуСправа № 127/16601/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 09 листопада 2018 року у м. Вінниці суддею цього суду Королем О. П., зі складанням його повного тексту 14 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини, мотивуючи його тим, що 24 січня 2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5, проте, спільне життя не склалося і 17 лютого 2018 року відповідач залишив дружину з донькою та переїхав жити до батьків. Шлюб між сторонами не розірвано, але існує виключно формально.

Згідно з судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2018 року у справі № 127/11088/18 з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 травня 2018 року.

Пославшись на вказані обставини та на те, що ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, доходів не отримує, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання матері малолітньої ОСОБА_5 у розмірі 1/5 частки від усіх видів його доходу, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання матері малолітньої ОСОБА_5 розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 06 липня 2018 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5 трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, пославшись на його незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування усіх обставин, які мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів на утримання дружини до розміру 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу).

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначила, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 24 січня 2015 року у Відділі РАЦС ВМУЮ Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 122 (а. с. 3).

Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5, про народження якої видано свідоцтво серії НОМЕР_2 (а. с. 4).

Відповідно до довідки № 196 від 27 березня 2018 року, виданої головою квартального комітету № 1 Рамазановою Т. В., ОСОБА_3 постійно проживає та зареєстрована у АДРЕСА_1 разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_8 та донькою - ОСОБА_5 (а. с. 5).

Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2018 року у справі № 127/11088/18 з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 травня 2018 року (а. с. 6).

03 січня 2019 року від ОСОБА_4 на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, до якої апелянтом долучено довідку про заробітну плату і про доходи за період з 01 травня 2018 року по 31 грудня 2018 року. Згідно з цією довідкою загальна сума нарахованого доходу ОСОБА_4 за вказаний період склала 194051,84 грн, з яких сплачено 37632,72 грн аліментів, а середній місячний дохід склав 24256,48 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Статтею 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Суд першої інстанції, встановивши вказані вище обставини, зокрема, що малолітня дитина сторін у справі проживає разом із матір'ю, враховуючи матеріальне становище сторін, відсутність на утриманні відповідача осіб, які є непрацездатними та наявність у відповідача регулярного доходу, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції у зв'язку з тим, що судом першої інстанції не враховано, що на утриманні відповідача знаходиться його батько - ОСОБА_9, який є інвалідом 3 групи, оскільки апелянтом не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції жодних належних доказів того, що батько знаходиться на його утриманні. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження наявності у відповідача будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди відповідача під час судового засідання в суді першої інстанції з сумою аліментів в розмірі 1/6 від усього його доходу спростовуються технічним записом судового засідання від 09 листопада 2018 року, з якого вбачається, що на неодноразові запитання головуючого судді до ОСОБА_4 щодо розміру аліментів на утримання дружини, який він погоджується сплачувати, представником відповідача було зазначено про те, що її довіритель погоджується сплачувати ОСОБА_3 в межах розумності або 2000 грн або 1/6 від усього його доходу.

Апеляційний суд також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував сплату відповідачем аліментів на утримання його доньки ОСОБА_5 та отримання позивачем 2500 доларів США для організації її життя, оскільки такі доводи спростовуються рішенням суду першої інстанції.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи не містять посилань на те, у чому конкретно такі підстави для скасування рішення полягають.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 10 січня 2019 року.