Справа № 490/143/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар" - ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Бобриньова К.А. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар" - ОСОБА_3 до виконання зобов'язань, покладених виконавчим документом.

Свої вимоги державний виконавець мотивував тим, що на виконанні у Центральному відділі Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області знаходиться виконавче провадження №57630925 з виконання виконавчого листа №814/312/14, виданого 22.05.2014 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар" на користь Головного управління ДФС у Миколаївській області коштів у сумі 26852,21 грн. Тобто боржником по вказаному виконавчому провадженні є Товариство з обмеженою відповідальністю "Денсар". Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керіваником Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар" є ОСОБА_3, адреса: АДРЕСА_1. Постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також кошти боржника. На виклики державного виконавця на прийом до державного виконавця керівник юридичної особи на з'явилася. Рішення суду на даний момент не виконано. На підставі викладеного головний державний виконавець вказує, що боржник ухиляється від виконання рішення, не вживає заходи щодо його добровільного виконання за рахунок належного йому майна і доходів, а тому був змушений звернутись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи (боржника) без вилучення паспортного документу.

Відповідно до ч.4 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд подання у його відсутності та вимоги подання підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України, виходячи з наступного.

На примусовому виконанні у Центральному ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області перебуває виконавче провадження №57630925 з виконання виконавчого листа №814/312/14, виданого 22.05.2014 року Миколаївським окружним адміністративним судом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар" на користь Головного управління ДФС у Миколаївській області коштів у сумі 26852,21 грн.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 07.11.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №814/312/14.

Постановою від 07.11.2018 року накладено арешт на майно, що належить боржнику.

Доказів отримання таких постанов адресатами до подання не долучено.

В межах виконавчого провадження державний виконавець надіслала запити у відповідні реєструючи органи з метою з'ясування питання про наявність майна у боржника та інших його активів.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Денсар" на обліку в органах ДПС не перебуває.

26.11.2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

За інформацією з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар".

23.11.2018 року на адресу керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар" ОСОБА_3 та на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар" направлено виклик державного виконавця з'явитись 05.12.2018 року о 09.00 год. за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

За змістом ст. 18 ч.3 п. 19 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець вправі звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання останнім зобов'язань за рішенням про стягнення заборгованості.

Зважаючи на викладене, суд, вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, насамперед, повинен встановити факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Факт ухилення боржника від виконання рішення має підтверджуватись доказами, на які державний виконавець повинен посилатись в поданні, а належні та допустимі докази ухилення боржника слід безпосередньо надавати суду.

Так, під ухиленням від виконання зобов'язань слід розуміти як пряму відмову від виконання рішення, так і інші винні дії, які свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань.

Однак, із доданих до подання документів не вбачається обставин, які б вказували на доведеність факту ухилення керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар" ОСОБА_3, від виконання зобов'язань, хоча законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон не за сам факт невиконання зобов'язань, а саме за ухилення від виконання зобов'язань.

Тобто, зміст подання державного виконавця не містить посилань на ухилення керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар" ОСОБА_3, від виконання рішення суду, а наявність у невиконаних майнових зобов'язань у юридичної особиТовариства з обмеженою відповідальністю "Денсар", не є підставою для обмеження керівника у праві виїзду за межі України, що є крайньою мірою, спрямованою на забезпечення виконання рішення суду.

Державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того факту, що обмеження керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар" ОСОБА_3 у виїзді за кордон яким-небудь чином вплине на виконання боржником рішення суду і буде сприяти погашенню ним заборгованості.

Окрім того, до матеріалів подання додано копії викликів керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар" ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар" до державного виконавця на 05.12.2018 року, в яких викладено перелік зобов'язань боржника.

Однак у додатках до подання відсутні підтвердження направлення цих викликів боржнику (поштове повідомлення про вручення листа, квитанції про направлення виклику), докази заходів прийнятих державним виконавцем у разі неявки боржника.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Денсар" - ОСОБА_3 Миколаївни- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова