Постанова

Іменем України

27 березня 2019 року

м. Київ

справа № 186/1207/16-ц

провадження № 61-33996св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Макарова М. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми.

Позовна заява мотивована тим, що на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року, міським судом видано виконавчий лист № 2-72.

30 березня 2010 року постановою відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 18323027 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 15 375,00 грн.

Згідно довідки від 28 серпня 2015 року № 4844 виданої державною виконавчої службою міста Першотравенська кошти в розмірі 752,24 грн були стягнуті у вересні 2013 року та перераховані на користь позивача.

Станом на 01 жовтня 2013 року залишок боргу (прострочена сума) становить 8 409,87 грн.

У зв'язку з несвоєчасним поверненням боргу позивачу спричинена матеріальна шкода, яка полягає в заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та передбачених пунктом 6 договору позики 10 % від простроченої суми.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, спричинену в результаті несвоєчасного повернення позики, інфляційну суму за весь час прострочення повернення позики (грудень 2007 року - серпень 2013 року) в розмірі 519,50 грн та 10 % простроченої суми в розмірі 840,99 грн, а всього 1 360,49 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області

від 17 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок заборгованості по відсотках від простроченої суми в розмірі 840,99 грн та інфляційне збільшення в сумі 519,50 грн, всього стягнуто 1 360,49 грн.

Компенсовано за рахунок держави ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області

від 17 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про те, що пункт 6 боргової розписки відповідає положенням статті 625 ЦК України, є надуманим, оскільки зміст розписки свідчить про конкретну штрафну санкцію у разі несвоєчасного повернення боргу у розмірі 10 % від простроченої суми, а також застосування інфляції. Існують судові рішення, якими вимоги позивача вже задоволені, ці рішення є чинними, підстав для повторного задоволення таких же вимог немає.

Короткий зміст вимог та наведених у касаційній скарзі доводів:

30 грудня 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області

від 14 грудня 2016 року та залишити в силі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або Законом (частина друга статті 625 ЦК України). Умовами договору позики передбачена сплата 10 % від простроченої суми, а не 3 % як передбачено законом.

Доводи інших учасників справи:

20 липня 2017 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв'язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення апеляційного суду Дніпропетровської області

від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Першотравенського міського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи:

20 жовтня 2007 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у борг у позивача 15 000,00 грн зі строком повернення до 20 грудня 2007 року зі сплатою позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення та 10 %

від простроченої суми (пункт 6 договору позики).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня

2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 15 000,00 грн боргу за договором позики від 20 жовтня 2007 року та 375,00 грн судових витрат.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції від 30 березня 2010 року

№ 18323027 відкрито виконавче провадження про стягнення зазначених коштів.

Станом на 01 жовтня 2013 року заборгованість ОСОБА_2 по виконавчому листу № 2-72 від 29 грудня 2009 року становить 8 409,87.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків суду апеляційної інстанції:

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов'язання права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

З аналізу даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що суди неодноразово розглядали пред'явлені до ОСОБА_2 позови ОСОБА_1, про стягнення індексу інфляції та 10 % від простроченої суми у зв'язку з неповерненням боргу за договором позики, укладеним між сторонами 20 жовтня 2007 року, за різні періоди, які позивач визначав, виходячи з вчинення відповідачем дій, спрямованих на погашення заборгованості.

Так, судовими рішеннями у справах № 186/162/13, № 186/999/14-ц,

№ 186/922/14-ц, № 186/944/15-ц, № 186/754/16-ц встановлено, що укладаючи 20 жовтня 2007 року договір позики сторони погодили стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов'язання та встановлений інший розмір процентів, ніж передбачений частиною другою статті 625 ЦК України, а саме - 10 % замість 3 %.

Згідно з частиною третьої статті 61 ЦПК України (у чинній на час розгляду судами справи редакції) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено, що умовами договору позики сторони погодили відповідальність за порушення виконання грошового зобов'язання передбачену статтею 625 ЦК України, встановивши інший розмір процентів ніж передбачений цією статтею.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, не перевірив правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для вирішення спору, а саме не визначив період, за який позивач просив стягнути інфляційні втрати та 10 % за прострочення виконання грошового зобов'язання, правильність наданого позивачем розрахунку сум, що підлягають стягненню з урахуванням наявності заборгованості відповідача перед позивачем станом на

01 серпня 2013 рокута наявності судових рішень, які набрали законної сили, про стягнення інфляційних втрат та 10 % за інші періоди; не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, що їх регулюють, та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, виходячи з підстав невідповідності умов договору позики положенням статті 625 ЦК України та наявності судових рішень про вирішення аналогічних позовних вимог за інші періоди невиконання грошового зобов'язання.

Перевірка доводів касаційної скарги, пов'язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України повноваженнями суду касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня

2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило