Справа № 360/1526/16-ц
Провадження №2/367/1911/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко О.В.,

з участю секретарів Григорян Н.Г.,Токач М.С.,Коваленко С.С.,Спасібко Ю.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представників

відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності та визначення частки в праві спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_3 являється її матір'ю, а відповідач ОСОБА_6 являється її вітчимом. Відповідачі знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 1993 року по 22.06.2016 року.

До 2002 року всі вони проживали в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка належала всім їм на праві спільної часткової власності в порядку безоплатної приватизації. Кожному з них належало по 1/3 частині даної квартири. Але так як дана квартира повністю не забезпечувала їх сім»ю житлом, то 16.03.2002 року вона була ними продана за 9 400 гривень ОСОБА_7 і 16.07.2002 року ними був придбаний незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2 за 10 600 гривень. Процент готовності даного будинку становив 75%. Хоча названий будинок був придбаний за кошти, які вони отримали від продажу належної всім їм приватизованої квартири, договір купівлі-продажу придбаного ними будинку був оформлений на відповідача як голову сім»ї.

Після придбання ними будинку вони всією сім'єю до 2009 року завершували його будівництво, а вселилися в нього ще до здачі його в експлуатацію в 2007 році. З цього часу всі вони постійно проживають в даному будинку. Після реєстрації нею шлюбу в даному будинку також проживає її чоловік та дочка.

З часу придбання ними спірного будинку та завершення його добудови, проживання в ньому відповідачі завжди визнавали за нею право власності на частину даного будинку, оскільки основні кошти на придбання даного будинку належали їм спільно і були отримані від реалізації приватизованої ними квартири. Більше того, відповідач ОСОБА_6 завжди говорив, що даний будинок буде належати їй і саме вона в даний час з матір'ю несе витрати по його утриманню. Сам же відповідач останній час більше часу проживає в с. Мирча у своєї матері, оскільки шлюб між відповідачами був розірваний.

І лише весною 2016 року коли між відповідачами вирішувалося питання про розлучення, відповідач став їй погрожувати виселенням з будинку, посилаючись на те, що лише він являється його власником. Саме тому вона змушена в судовому порядку визначати свою частку в праві спільної власності, так як спірний житловий будинок був придбаний ними спільно і за частину її коштів та для забезпечення всіх їх житлом. Із-за того, що між відповідачами в даний час існує спір про розподіл належного їм подружнього майна, то вона з метою захисту своїх житлових прав змушена звертатися до відповідачів про виділ належної їй частки в праві власності на будинок.

Посилаючись на вимоги ст. 355, ч. 4 ст. 368, ст. 370 ЦК України позивач вказує, що оскільки будинок АДРЕСА_2 був придбаний за спільні кошти всіх їх, членів сім»ї, а саме від реалізації проданої належної їм на праві спільної часткової власності квартири, то частка кожного з них в даному будинку також повинна бути визнана рівною і становити по 1/3 частині будинку.

Оскільки між ними в даний час виник спір відносно придбаного будинку на ім.»я відповідача ОСОБА_6, а даний будинок вони придбали за спільні кошти та для забезпечення всіх їх житлом і вони всі в ньому постійно проживають та разом завершили його будівництво, то їй необхідно в даний час визначити свою частку в ньому.

Враховуючи, що всі вони постійно проживали і проживають в спірному будинку, разом проводили завершення його будівництва і лише в даний час між ними та відповідачем ОСОБА_6 виник спір відносно будинку, то у неї виникло право на звернення в суд з даним позовом лише коли її право стало порушуватися та не визнаватися відповідачем ОСОБА_6, тобто з весни 2016 року.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач просить визнати будинок АДРЕСА_2, який було придбано 16.07.2002 на ім'я ОСОБА_6, являється об'єктом права спільної сумісної власності громадян ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а частка кожного із співвласників становить по 1/3 частині даного будинку; визначити, що її частка в праві власності на будинок АДРЕСА_2 становить 1/3 частину даного будинку; стягнути з відповідача судові витрати та витрати за надання правової допомоги.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Позивач додатково пояснила, що в 2005 році її бабуся отримала 10 000 доларів за пай і дала по 2,5 тисячі їй та її матері, вона ці кошти віддала батькам, щоб вони їх вклали в будівництво. Вона з 18 років працює і завжди віддавала батькам гроші на оздоблення будинку. З 2012 року будинок повністю перебуває на її утриманні та утриманні її чоловіка. Також пояснила, що вона вклала 2,5 тисячі доларів та віддавала гроші на необхідні роботи в будинку, але підтвердження цьому немає, все це робилося в сімейному порядку. ОСОБА_6 напевно проживає в с. Мирча, приїжджає інколи, веде себе некультурно. У неї та батьків був спільний бюджет, вона теж вносила свої кошти в сімейний бюджет, окремого бюджету у неї не було. Вітчим ніколи не заперечував, що вона має право на частку в будинку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Пояснила, що донька допомагала добудовувати будинок також і фізичною працею. Також допомагали в цьому її батьки, і грошима, і працею, також родичів. Будинок купувався на всіх членів сім»ї, жили вони дуже гарно, по-сімейному, але шлюб розпався. ОСОБА_6 перестав проживати у будинку, діти несуть повністю всі витрати по утриманню будинку. Він закрив одну кімнату в будинку, там грязно, коли він приїжджає, то веде себе нестерпно, провокує сварки. Вона пропонувала ОСОБА_6 мирно розділити майно, але він не погоджується. Він визнавав за дочкою право на частину будинку. Почав заперечувати після липня 2015 року-восени 2016 року. Пояснила, що вона також отримувала аліменти на утримання Тетяни, інколи ці кошти йшли на будівництво, т. я. хотіли скоріше вселитися в будинок. Чеки, квитанції, що саме за кошти від продажу квартири придбаний будинок вона надати не може.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, вважала, що відсутні підстави для задоволення позову та просила відмовити у задоволенні позову повністю. Підтримала письмові заперечення на позов, які надані іншим представником, також пояснила, що ОСОБА_6 приватизував квартиру на нову дружину та її дочку. Зараз він проживає у своєї бабусі, в будинку поміняні замки, він не має ключів, доступу до будинку немає, вже рік він не має доступу до будинку. З декларації ОСОБА_3 вбачається, що за час шлюбу у неї є ще земельна ділянка, дочка ОСОБА_1 теж має земельну ділянку, на якій розпочали будівництво власного будинку. Не визнає ті обставини, що ОСОБА_6, ОСОБА_1 та дочка проживали у матері відповідачки ОСОБА_1. Визнає факт, що квартира приватизована на позивачку та її матір. Будинок був куплений за особисті кошти ОСОБА_6, йому їх надала його матір в сумі 10 тисяч доларів, є розписки від кого він отримав ці кошти. В будинок вселився ОСОБА_6, а ОСОБА_1 зі своєю донькою жили у її матері в с. Дружня.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, вивчивши письмові докази по справі, враховуючи те, що для виготовлення повного тексту рішення необхідний значний час, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно свідоцтва про народження її батьками є ОСОБА_16 та ОСОБА_3. 04 червня 2011 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_1 та дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 04 червня 2011 року, виданного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції у Кивїській області.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_6 знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 1993 року по 22.06.2016 року, дані обставини визнаються сторонами та ніким не оспорюються.

Згідно архівного витягу архівного сектору Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 14.09.2016 № 01-24-210 у документах архівного фонду «Бородянський райвиконком» смт. Бородянка Бородянського району Київської області на засіданні виконавчого комітету районної Ради народних депутатів № 6 від 20 червня 1989 року затверджене спільне рішення адміністрації та профкому госпрозрахункової дільниці тресту «Поліськсільбуд» про надання житлової площі переданої трестом «Поліськсільбуд» ОСОБА_6 - машиністу автокрана, на квартирному обліку перебуває з 1988 року, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 17,97 кв. м. на сім»ю в складі 3 чол без зняття з квартирного обліку.

Встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло № 3061 від 28 грудня 2001 року, виданого органом приватизації при Бородянській селищній раді згідно з розпорядженням від 28.12.2001 року № 9 квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної приватної власності ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Рішенням № 51/2 виконкому Бородянської селищної ради від 15 березня 2002 року надано дозвіл ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на продажу частини квартири АДРЕСА_1, яка належить неповнолітній дочці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку з переїздом сім»ї в нове місце проживання в АДРЕСА_3 та зобов'язано батьків - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за новим місцем проживання забезпечити неповнолітню дочку ОСОБА_1 рівноцінною житловою площею.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16 березня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Гринюк П.Д., зареєстровано в реєстрі за № 603 ОСОБА_3, ОСОБА_6, що мешкають за адресою АДРЕСА_1, котрі діють від свого імені, а також від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що мешкає там же, на підставі рішення виконкому Бородянської селищної ради від 15.03.2002 року іменовані далі як «продавці» та ОСОБА_7, що мешкає за адресою АДРЕСА_4, іменована далі як «покупець» уклали договір про те, що продавці ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 продали, а покупець ОСОБА_7 купила квартиру під номером АДРЕСА_1.

Згідно п. 3 даного договору вказана квартира належить ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 28.12.2001 року за р. № 3061 органом приватизації Бородянської селищної ради народних депутатів згідно з розпорядженням № 9 від 28.12.2001 року, зареєстрованого Бородянським бюро технічної інвентаризації 17.02.2002 року в реєстровій книзі № 10-136 під реєстровим номером 61.

Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 16 липня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Бородянської державної нотаріальної контори Рибалкіною Г.Г., зареєстровано в реєстрі за № 2772 ОСОБА_21 (продавець) продав, а покупець - ОСОБА_6 купив житловий будинок, незакінчений будівництвом з надвірними будівлями (готовністю 75 відсотків), що знаходиться в АДРЕСА_2.

Згідно п. 3 даного договору продаж вчинено за суму 10 600 гривень, яку продавець одержав повністю від покупця до підписання цього договору.

Також в судовому засіданні встановлено, що у будинку АДРЕСА_2 з 2009 року зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та з 2013 року - ОСОБА_22

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Бородянської селищної ради 24.12.2009 року будинок АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Бородянської селищної ради від 17.12.2009 року № 267/01.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Бородянське бюро технічної інвентаризації», номер витягу 24925104 від 26.12.2009 право власності на будинок АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 24.12.2009, видане виконкомом Бородянської селищної ради на підставі рішення виконкому селищної ради № 267/01 від 17.12.2009 року зареєстровано за ОСОБА_6.

Згідно Звіту про оцінку майна, виконаного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «МАЛЕАС» 18 серпня 2016 року вартість житлового будинку АДРЕСА_2 загальною площею 171,9 кв. м. станом на 18 серпня 2016 року становить 383 410,0 гривень.

Наведені обставини підтверджуються поясненнями учасників справи, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, матеріалами справи.

Так, свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що не являється родичкою сторонам по справі, сім'ю ОСОБА_1 вона знає приблизно з 1995 року, потім вони познайомились коли вони купили біля них недобудову та земельну ділянку. Їй відомо, що вони продали однокімнатну квартиру готельного типу і переселилися в с. Дружня до батьків ОСОБА_3. Сім»я ОСОБА_1 почали добудовувати цей будинок, весь час вони жили в с. Дружня, їм допомагали батьки ОСОБА_3 і матеріально, і морально, і фізично. Їй це відомо зі слів ОСОБА_3. Вони перейшли жити в цей будинок за адресою АДРЕСА_2 в 2007 році. Цей будинок вони купляли для своєї сім»ї та для дочки ОСОБА_1 і всі перейшли проживати в цей будинок, проживали весь час в будинку з 2007 року - ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 до 2009-2010 років. Зараз там проживає ОСОБА_1 з своїм чоловіком і дочкою. Після того як вони вселилися в будинок там велися оздоблювальні роботи, крильце та інше. Після того як вони купили недобудову, вони побудували сарай, погріб, веранду, коли вони купували в будинку були стіни, перегородки, опалення, газу не було, це було приблизно у 2002-2003 роках. Те, що фізично допомагали батьки ОСОБА_3 і ОСОБА_1, брат ОСОБА_3 - вона бачила особисто. У неї були добрі відносини з ОСОБА_6 як сусіди з приводу будівництва вони спілкувалися. ОСОБА_6 не говорив за які кошти будували будинок. Чи допомагали родичі ОСОБА_6 в будівництві вона не бачила, може вона їх не знала. З ОСОБА_6 вона працювала в Бородянці в 90-х роках, він працював крановщиком. З ОСОБА_3 вона познайомилася в гостях у їх спільних знайомих приблизно в 90-х роках, ОСОБА_1 знає з 7 років. Також пояснила, що їй відомо, що у ОСОБА_6 є син, працює в лікарні. Хто отримав гостинку вона не знає, за які кошти була продана ця гостинка також не знає. При купівлі будинку вона присутня не була, колишній власник цього будинку ОСОБА_21 сказав, що будинок він продав за долари. ОСОБА_1 окультурювала будинок, вона допомагала робити по будинку допоміжні роботи. Зі слів ОСОБА_3 вона знала, що коли вони добудовували будинок мати ОСОБА_3 продала пай і дала їм 5 тисяч доларів.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що сторони по справі це її дочка, онука та зять. Вони захотіли купити собі хату, з часом вони продали гостинку і переїхали до неї жити, а потім за гроші від продажу гостинки вони купили хату. Жили вони у неї 5 років. Коли вони одружилися ОСОБА_1 було 1,5 року. Вони почали будівництво, вони їм допомагали працею. Коли вона продала пай, то віддала 5 тисяч доларів ОСОБА_3 - 2,5 тисячі доларів та ОСОБА_1 - 2,5 тисячі доларів і вони ці гроші вклали в будівництво. Гостинка належала ОСОБА_6, там вони всі були прописані і були співвласниками. До продажу гостинки грошей у них не було. Пояснила, що вона їм підшукала хату в своєму селі, але у них не було грошей і вони її не купили. Потім продали гостинку і купили цю хату, в якій зараз живуть. Після того грошей щоб добудувати хату не було, вони працювали, купували хату вони для своєї сім»ї. ОСОБА_3 отримувала аліменти на дочку. Грошей щоб добудувати хату у них не було, помагали вони, у родичів ОСОБА_6 можливості не було. Вони постлали поли, поштукатурили, провели воду, газ, побудували сарай, онука теж приймала участь у будівництві по-можливості. Після закінчення будівництва в хату вселилися всі вони втрьох. У неї з ОСОБА_6 нормальні відносини, він не заперечував щоб ОСОБА_1 жила в будинку, він її виростив, вона називала його батьком. Їй відомо, що у ОСОБА_6 була сім»я, квартиру по вул. Леніна получав він, коли продавалася ця квартира вона не була присутня. Також пояснила, що в 2001-2003 роках вона продала пай, кошти вона отримала в доларах, за дві земельні ділянки їй і сину заплатили 20 тисяч доларів; в своєму будинку вони з чоловіком зробили пластикові вікна, кришу перекрили, але не за кошти, які отримали за пай. Вона особисто дала по 2,5 тисячі доларів дочці та онуці, ці кошти вона тримала вдома. Що мати ОСОБА_6 надавала кошти на будівництво вона не знає, його мати получала мізерну пенсію, паїв у них не було.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона не є родичкою сторонам по справі. Вона знає, що ця сім»я розлучилася, ділять будинок. АДРЕСА_5 жив ОСОБА_25 і коли вони померли їх син доручив їй контролювати за будинком і якщо будуть покупці зателефонувати йому в Москву. Ларисина мати запитала чи можно подивитися будинок, ОСОБА_3 з чоловіком подивилася на будинок, через тиждень вони повідомили, що у них немає грошей та чи можливо купити в кредит, вони просили почекати поки вони продадуть квартиру в Бородянці, але в цей час прийшли інші люди і купили будинок АДРЕСА_6. Їй відомо, що коли совхоз розпаювався і паї продавалися, паї продавалися за 20-70 тис. гривень, за скільки мати ОСОБА_3 продала свій пай вона не знає.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона не є родичкою сторонам. Сім»ю ОСОБА_1 вона знає більше 20 років, вони дружать і дружили до їх розлучення, неприязні до ОСОБА_6 у неї немає, вони друзі. Спочатку вони жили в гостинці, дитина росла і вони вирішили купити приватний будинок, вони дивилися будинок в с. Дружня, але щось не склалося. Потім їм стало відомо, що продається будинок АДРЕСА_2. Фактично там не можливо було проживати, це була тільки коробка, перегородки та вікна. Вони почали будувати цей будинок щоб проживати. Після продажу гостинки вони переїхали в с. Дружня до матері ОСОБА_3. Будувалися вони за спільні кошти. Помагали батьки ОСОБА_3, чи допомагали батьки ОСОБА_6 - вона не знає. Купували вони будинок за гроші від продажу гостинки. Отримував гостинку ОСОБА_6, а приватизували на 3-х, будинок купувався для всієї сім»ї. ОСОБА_6 не заперечував що цей будинок для всієї сім»ї, будували вони його років 5-6. Вселилися вони в той рік коли помер батько ОСОБА_3. В будівництво будинку були надані кошти матір'ю ОСОБА_3 по 2,5 тисячі доларів ОСОБА_3 і ОСОБА_1, ці кошти були ОСОБА_1 для навчання, але вона віддала їх на будівництво. ОСОБА_1 дуже рано почала хазяйнувати, готувала їжу, помагала розгружать кирпич, це їй відомо зі слів ОСОБА_3. Всі разом вони жили в новому будинку до розлучення, зараз там проживає ОСОБА_1 з своїм чоловіком та дитиною. Що батьки ОСОБА_6 не допомагали, то він розповідав, що в нього обіда що вони не допомагають. Син ОСОБА_6 не підтримує відносини з батьком, їй про це відомо. ОСОБА_26 з ОСОБА_6 були як у дочки та батька. Пояснила, що квартира була продана приблизно за 4 тисячі доларів, за ці кошти був куплений будинок приблизно через півроку, це їй відомо зі слів ОСОБА_3 та ОСОБА_6, при купівлі будинку вона присутня не була, на кого будинок оформлений вона не знає.

У відповідності до ст. 355 Ц України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

У відповідності до ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У відповідності до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_6 знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 1993 року по 22.06.2016 року. В період зареєстрованого шлюбу між відповідачами ними та позивачкою ОСОБА_1 була приватизована квартира АДРЕСА_1 та згідно Свідоцтва про право власності на житло № 3061 від 28 грудня 2001 року, виданого органом приватизації при Бородянській селищній раді згідно з розпорядженням від 28.12.2001 року № 9 квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної приватної власності ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Також, в період зареєстрованого шлюбу між відповідачами згідно договору купівлі-продажу від 16 липня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Бородянської державної нотаріальної контори Рибалкіною Г.Г., зареєстровано в реєстрі за № 2772 придбано житловий будинок, незакінчений будівництвом з надвірними будівлями (готовністю 75 відсотків), що знаходиться в АДРЕСА_2 та згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Бородянської селищної ради 24.12.2009 року будинок АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Бородянської селищної ради від 17.12.2009 року № 267/01, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Бородянське бюро технічної інвентаризації», номер витягу 24925104 від 26.12.2009 право власності на будинок АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 24.12.2009, видане виконкомом Бородянської селищної ради на підставі рішення виконкому селищної ради № 267/01 від 17.12.2009 року зареєстровано за ОСОБА_6.

Таким чином, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що будинок АДРЕСА_2 був придбаний в період зареєстрованого шлюбу між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Також в судовому засіданні встановлено, що у будинку АДРЕСА_2 з 2009 року зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та з 2013 року - ОСОБА_22

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1, яка є дочкою відповідача ОСОБА_3 проживала у спірному будинку, по можливості своєю працею допомагала матері та вітчиму у завершенні будівництва цього будинку.

У відповідності до ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позивачка ОСОБА_1, будучи неповнолітньою, проживала у спірному будинку, по можливості своєю працею допомагала матері та вітчиму у завершенні будівництва цього будинку.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та оцінюючі надані докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття), тому будь-які дії, вчинені неповнолітньою особою, тобто позивачем, не можуть свідчити про те, що вона своїми діями набула цивільних прав і обов'язків.

У зв'язку із цим, суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що вона, будучи неповнолітньою, своєю працею та належними їй грошовими коштами приймала участь у завершенні будівництва спірного будинку, а тому має право на частину цього будинку є необґрунтованими.

Також не знайшли свого беззаперечного підтвердження в судовому засіданні доводи позивача про те, що спірний будинок був придбаний за кошти, одержані від продажу квартири АДРЕСА_1, яка належала всім їм на праві спільної часткової власності в порядку безоплатної приватизації.

При цьому, суд не приймає до уваги свідчення свідка ОСОБА_12, яка в судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею позивача та матір'ю відповідача ОСОБА_3, та від продажу належного їй паю передала їм 5 тисяч доларів для будівництва спірного будинку, які вони витратили на будівництво, оскільки даний свідок є близьким родичем позивача та відповідача ОСОБА_3 та є зацікавленим у наслідках розгляду справи.

Крім того, в судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи відповідача про те, що спірний будинок був придбаний ним за особисті кошти, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин суду надано не було.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог під час розгляду справи суду надано не було.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача не знайшли свого беззаперечного підтвердження в судовому засіданні, а тому залишає позов без задоволення.

На підставі ст. ст. 15, 16, 355, 368, 370, 372 ЦК України, керуючись ст. ст. 7, 8, 12, 258, 259, 261, 263-265, 268, 273 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності та визначення частки в праві спільної сумісної власності залишити без задоволення.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи 29 березня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Пархоменко