Справа № 646/4022/18
№ провадження 2/646/1003/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.19 року м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Шелест І.М.

за участю секретаря Ушакової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу № 646/4022/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

22.06.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з Державного бюджету України на користь позивача шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 52 198, 45 грн. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що з жовтня 2016 року перебуває на обліку в Слобожанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова як суддя у відставці Червонозаводського районного суду м. Харкова та отримує довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

На підставі положення абзацу першого підпункту 169.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України як податковий агент щомісячно утримував з щомісячного довічного грошового утримання позивача податок з доходів фізичних осіб.

За період з жовтня 2016 року по лютий 2018 року включно розмір утриманого податку становить 52 198, 45 грн.

Рішенням від 27.02.2018 № 1-р/2018 у справі за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділ І Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзацу першого підпункту 169.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (справа про оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання) Конституційний Суд України визнав неконституційними

Таким чином, позивач вважає, що їй заподіяно матеріальну шкоду у виді утриманих податків з доходів фізичних осіб за період з жовтня 2016 року по лютий 2018 року включно в розмірі 52 198 грн. 45 коп., у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 просить суд позов задовольнити та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на її користь 52 198, 45 грн. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Згідно із ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.06.2018 провадження у справі відкрито та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.10.2018 провадження у справі закрито з підстав того, що позовна заява через публічно-правовий характер не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначена ухвала скасована постановою Харківського апеляційного суду від 20.12.2018, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.01.2019, задоволено заяву про відвід судді Червонозаводського районного суду Єжова В.А .

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначена справа надійшла у провадження судді Шелест І.М.

Ухвалою суду від 26.02.2019 року, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12.03.2019 року на адресу суду від представника третьої особи надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких третя особа проти позову заперечує та просить залишити без задоволення позов, посилаючись на те, що зокрема, положення абз. 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України втратили чинність саме з 27.02.2018, про що зазначено у самому рішення Конституційного суду - «втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього рішення».

13.05.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що умови та порядок відшкодування шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, мають визначатись спеціальним законом, який станом на сьогоднішній день не прийнятий, а до прийняття такого закону відшкодування державою шкоди відповідно до ч. 3 ст. 152 Конституції України на підставі загальних правил здійснюватись не може. Крім того, зазначено, що позивач не позбавлений права звернутися до відповідного органу Пенсійного фонду України з заявою про повернення надмірно утриманих коштів за період починаючи з моменту прийняття Конституційним судом свого рішення.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.05.2019 клопотання позивача ОСОБА_1 про заміну відповідача задоволено. Замінено відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області на належного відповідача Державну казначейську службу України.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини їх неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що з жовтня 2016 позивач ОСОБА_1 отримує в Слобожанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

За даними довідки Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 04.06.2018 № 8826/48-02-02, за період жовтня 2016 року по лютий 2018 року, з довічного грошового утримання ОСОБА_1 утримано податок з доходів фізичних осіб у загальній сумі 52 198, 45 грн. та військовий збір у загальній сумі 4 549, 66 грн. (а.с.5).

Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абз. 1 п.п. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Положення абз.1 пп.164.2.19 п.164.2 ст.164 ПК України втратили чинність 27.02.2018 року (з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України).

Отже, до прийняття Конституційним Судом України вказаного Рішення, зокрема станом на час виникнення спірних відносин, положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164Податкового кодексуУкраїни підлягали застосуванню, а з 27 лютого 2018 року вказані положення застосуватись для умов оподаткування довічної грошової допомоги судді у відставці не можуть.

Між тим, невідповідність приписів Закону Конституції України як такого, може свідчити про порушення прав та інтересів особи на отримання очікуваного прибутку.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII(далі - Закон № 1166) пункт 164.2 статті 164 Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Після запровадження у законодавстві України з 1 липня 2014 року оподаткування пенсій упродовж двох років Верховна Рада України тричі вносила зміни. Встановлення Верховною Радою України у законодавстві України оподаткування пенсій та зміни суми, з якої починається таке оподаткування, суперечить таким елементам конституційного принципу верховенства права, як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість, тому положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу не відповідає частині першійстатті 8 Конституції України.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права.Конституція Українимає найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основіКонституції Україниі повинні відповідати їй.Конституційний Суд України констатував, що правове регулювання у сфері оподаткування пенсій певних категорій осіб спотворює сутність обовязку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію, оскільки не узгоджується з принципом рівності, а також з обумовленою ним вимогою збалансування прав та обовязків. Застосований законодавцем підхід до визначення категорій (груп) пенсіонерів, пенсії яких підлягають оподаткуванню, свідчить про порушення такого принципу.

Крім того, у Європейській соціальній хартії 1996 року (переглянутій), яка була ратифікована Україною, передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12). Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.

Реалізація положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу створює умови, за яких громадянин, розмір пенсії якого перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), повинен сплачувати податок, а громадянин, розмір пенсії якого є нижчим, звільнений від такого оподаткування. Тобто платники, які сплачували більші соціальні внески протягом трудової діяльності, відповідно до оспорюваного положення Кодексу повинні додатково сплачувати податок у розмірі, встановленому пунктом 167.4статті 167 Кодексу.

Викладене дає підстави для висновку, що оподаткування пенсій, починаючи від певної суми (більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у розрахунку на місяць), є порушенням конституційного принципу рівності за ознакою майнового стану.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України. Закони та інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.

Відповідно до ст. 22, 1166, 1173, 1175 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Тобто, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Верховний Суд України у постанові №6-237цс16 від 18 травня 2016 року зазначив, що збитки полягають не в реальних втратах особи, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

Отже, утримані з щомісячного довічного грошового утримання позивача ОСОБА_1 кошти (податок з доходів фізичних осіб) з жовтня 2016 року по лютий 2018 року в розмірі 52 198, 45 грн є збитками в розумінні ст. 22 ч. 2 ЦК України.

Внаслідок прийняття Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII(далі - Закон № 1166) пункт 164.2 статті 164 Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19, відбулось фактичне звуження змісту та обсягу прав позивача на майно, зокрема, пенсійні виплати, на які він міг очікувати відповідно до норм законодавства чинного на момент виникнення відповідних прав. Після запровадження у законодавстві України в липні 2014 року оподаткування пенсій упродовж двох років Верховна Рада України тричі вносила зміни.

Норми абзацу першого підпункту164.2.19 пункту 164.2. статті 164Податкового кодексу втратили чинність з 27 лютого 2018 року, з моменту прийняття Рішення Конституційного Суду України. Суд підтвердив неконституційність норми Податкового кодексу, що існувала з 2014 року, тобто мав місце факт триваючого порушення прав позивача, що припинено після 27.02.2018, зупинено здійснення відрахувань з пенсійних виплат, що підтверджено в судовому засіданні.

В той же час, важливо акцентувати увагу, що позивач недоотримав дохід у вигляді утриманого податку з пенсійних виплат, що, зокрема, підтверджується діями третьої особи, що перестала здійснювати відрахування податкових зобовязань з пенсійних виплат позивача після визнання вищезазначеного акту неконституційним.

Діями відповідача, третьої особи було порушено конкретно право позивача на майно, яке розглядається як автономне поняття в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та полягає в правомірному очікуванні, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, в приватних власних інтересах, встановлених національним законодавством. Мається на увазі, що набувши право на відставку, позивач мав право очікувати отримання пенсійних виплат у розмірі визначеному законодавством на дату виникнення такого права. Зміни в законодавстві нівелюють право позивача на майно, можливість правомірного очікування доходу.

З цих підстав, суд вважає необгрунтованим твердження третьої особи зазначені у Відзиві проти цивільного позову від 06.08.2018, що вказані суми не є збитками.

Згідно з ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Вищезазначена норма є спеціальною по відношенню до положення ст. 1173 ЦК України, оскільки для її застосування необхідні певні особливі умови, а саме: завдання шкоди в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта та визнання такого нормативно-правового акту незаконним та його скасування.

Неконституційність закону, встановлена Конституційним Судом України є підставою для застосування до держави наслідків, передбачених ст. 1175 ЦК України, оскільки регламентована цією нормою цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної прийняттям нормативно-правових актів, визнаних незаконними стосується також і випадків визнання неконституційними законів.

Судом встановлено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме встановлений факт неконституційності закону, шкідливий результат його застосування (завдана шкода) та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою ( саме в результаті вказаного неконституційного закону здійснені відповідні утримання), а тому є підстави для відшкодування шкоди державою.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України).

Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (п.п. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215).

Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 9 вищевказаного Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно пункту 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

Враховуючи те, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції казначейської служби України, а тому участь вказаного органу чи його територіального органу ( через які здійснюються відповідні повноваження) в справі в якості відповідача узгоджується з нормами матеріального права.

Щодо посилання представника відповідача, що зазначено у Відзиві від 13.05.2019 на необхідність повернення помилково та/або надміру сплачених сум в порядку, визначеному Податковим кодексом України, зокрема ст.43.6 статті 43, то суд звертає увагу, що вказані норми не регулюють питання відшкодування шкоди, що завдана законом, який визнано неконституційним, а саме з такими вимогами звернувся позивач.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та необхідність його задоволення.

Ухвалою суду від 14.06.2019 було виправлено описку у вступній та резолютивній частині рішення суду від 10.06.2019 та зазначено, що "вважати відповідача по справі - "Держава Україна в особі Державної казначейської служби України" та суму стягнення у резолютивній частині, яка вказана прописом "п`ятдесят дві тисячі сто дев`яносто вісім".

Таким чином, зважаючи на вказані виправлення, суд вважає правильним викласти вступну та резолютивну частину рішення, вже з виправленими описками.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 56, 152 Конституції України, ст.ст. 16, 22, 1175 ЦК України, ст. 25 БК України, Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року, ст.ст. 13, 77-79, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 52 198 (п`ятдесят дві тисячі сто дев`яносто вісім) грн. 45 коп. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положеньЦПК України( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 20.06.2019.

Суддя Шелест І.М.