Справа № 349/130/18
Провадження № 22-ц/4808/86/19
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.

секретаря Турів О.В.,

за участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представників відповідача Черченської сільської ради Железнякова О.В. та Микитчина П.С., третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черченської сільської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання незаконними рішень Черченської сільської ради, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду, ухвалене суддею Лошак О.О. 05 листопада 2018 року в м. Рогатин Івано-Франківської області, повний текст якого складено 15 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до Черченської сільської ради, в обґрунтування якого зазначила, що між нею та суміжним землекористувачем ОСОБА_6 існує спір щодо встановлення межі суміжних ділянок. Так, рішенням Черченської сільської ради від 29.12.1993 року передано їй у приватну власність земельні ділянки площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,52 га для ведення підсобного господарства. За даними погосподарської книги в її користуванні перебувала земельна ділянка загальною площею 0,68 га. Однак рішенням Черченської сільської ради «Про затвердження акта встановлення меж земельних ділянок від 06.10.2015 року» від 23.10.2015 року площа її земельних ділянок фактично зменшена до 0,40 га. Вважає, що є законним власником земельної ділянки загальною площею 0,60 га (0,08 га для обслуговування житлового будинку та 0,52 га для ведення підсобного господарства), а тому рішення Черченської сільської ради «Про затвердження акта встановлення меж земельних ділянок» від 23.10.2015 року, а також рішення Черченської сільської ради «Про внесення змін в рішення Черченської сільської ради від 29.12.1993» від 08.04.2016 року в частині зменшення розміру земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_1 є незаконними.

Просила визнати рішення Черченської сільської ради від 23 жовтня 2015 року та від 08 квітня 2016 року незаконними. Стягнути з відповідача судові витрати. (а.с.17-18)

Рішенням Рогатинського районного суду від 05 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій вважає рішення незаконним та необгрунтованим.

Апелянт зазначає, що погоджуючись із законністю рішення Черченської сільської ради від 23.10.2015 року судом залишено поза увагою той факт, що механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Оскільки орган місцевого самоврядування не є виконавцем відповідних робіт, то встановлення межі земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 сільською радою як органом місцевого самоврядування є порушенням вимог Інструкції (пункт 1.3).

Посилання суду на положення ч.3 та 5 ст.158 ЗК України («Органи, що вирішують земельні спори») є безпідставним, оскільки вирішення органом місцевого самоврядування земельних спорів щодо меж земельної ділянки можливе у разі непогодження меж земельної ділянки сусіднім землекористувачем і саме у такому випадку має право встановити чи погодити межі земельної ділянки, склавши про це відповідний акт. Однак, як зазначив Верховний суд у постанові від 11.07.2018 року у справі 263/11779/16-ц підписання акта погодження меж самостійного значення немає, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Тому за наведених обставин рішення Черченської ради від 23.10.2015 року є незаконним та підлягає скасуванню.

В оскаржуваному рішенні суд, встановивши, що рішенням Черченської сільської ради 29.12.1993 року ОСОБА_1 передано у приватну власність спірні земельні ділянки (0,08 га та 0,52 га) не визначив характер спірних правовідносин, не застосував ст.22 ЗК України 1990 року, п.п.1,3 Декрету, рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/ 2009 та не врахував, що громадянин, що одержав у власність земельну ділянку у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігає право на цю ділянку.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. (а.с.114-116).

26 грудня 2018 року представник Черченської сільської ради подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає доводи апеляції безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що апелянт не вказує та не надає жодного доказу порушення його прав та безпідставно вважає, що судом неправильно застосовано положення ч.4 ст.82 ЦПК України, врахувавши встановлені обставини рішення Рогатинського районного суду у справі від 21.02.2017 року №349/554/16-ц, у якому зазначено, що ОСОБА_1 знищила межовий знак, самовільно зайняла земельну ділянку суміжного землекористувача ОСОБА_6 шириною 2,5 м в нижній частині та 2 м у верхній частині та встановила огорожу з стовпів дерев'яних опорних та металевої сітки. Сільською радою виправлено допущену арифметичну помилку рішенні від 29.12.1993 року, жодного реального вилучення частини земельної ділянки ОСОБА_1 не проводилось. Спірна частина ділянки за картографічними документами завжди знаходилась у користуванні ОСОБА_6 Всі ці обставини викладені в судових рішеннях (їх мотивувальних частинах), які набрали законної сили. Зазначене рішення Конституційного суду України у даному спорі не може бути застосовано, оскільки при прийнятті рішення сільської ради не було порушено права та інтереси апелянта. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представників відповідача Черченської сільської ради Железнякова О.В. та Микитчина П.С., третьої особи ОСОБА_6, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необгрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що рішенням Черченської сільської ради від 23.10.2015 року затверджено акт комісії щодо встановлення меж земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.4)

06 жовтня 2015 року комісією Черченської сільської ради з участю ОСОБА_1 та ОСОБА_6, проведено заміри в оспорюваних частинах земельної ділянки згідно з картосхемою 1968 року та встановлено, що орієнтовна ширина верхньої частини земельної ділянки дорівнює 30 м, нижньої частини земельної ділянки 36 м, встановлено межовий знак у нижній частині земельної ділянки та визначено природній межовий знак у верхній частині земельної ділянки - дерево горіха. Крім того, доведено ОСОБА_1 до відома, що загальна площа її земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та садівництва відповідно до картосхеми 1968 року орієнтовно становить 0,40 га. ОСОБА_1 від підпису в акті встановлення меж відмовилась. (а.с.5)

Відповідно до архівного витягу від 13.03.2018 № А-1/01-18 з протоколу п'ятнадцятої сесії Черченської сільської ради народних депутатів двадцять першого скликання від 29.12.1993 року рішенням про приватизацію земельних ділянок передано у власність ОСОБА_1 земельні ділянки: площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,52 га для ведення підсобного господарства. (а.с.54)

Рішенням Черченської сільської ради Рогатинського району від 08 квітня 2016 року внесено зміни в п. 1 (додаток №1) рішення 19 сесії п'ятого демократичного скликання від 29 грудня 1993 року «Про приватизацію земельних ділянок» та викладено його в такій редакції: «Передати у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,44 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку 0,04 га, для ведення підсобного господарства 0,40 га» (а.с.19)

Відповідно до довідки Черченської сільської ради №218 від 16.03.2015 року господарство ОСОБА_1 розташоване по АДРЕСА_1 У 2011-2012 роках ОСОБА_1 користувалася земельними ділянками загальною площею 0,68 га. З них 0,05 га для обслуговування житлового будинку, 0,43 га-для ведення особистого селянського господарства, 0,20 га - сінокіс. У 2013-2014 роках належало 0,48 га (0,05 га-для обслуговування житлового будинку, 0,43- для ведення особистого селянського господарства). У 2015 році належало 0,44 га (0,04 га га-для обслуговування житлового будинку,0,40 га для ведення особистого селянського господарства згідно акта про встановлення меж земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 по АДРЕСА_1

Дані обставини встановлено рішенням Рогатинського районного суду від 20 травня 2015 року.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21.02.2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.06.2017 року та постановою Верховного суду від 15 серпня 2018 року, задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1, третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмета спору Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_6 земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_2 шляхом демонтажу встановленої нею огорожі з стовпів дерев'яних опорних та металевої сітки. Зобов'язано ОСОБА_1 відновити за власний рахунок межовий знак у вигляді одного опорного дерев'яного стовпа, місце розташування якого затверджене актом комісії Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області від 06 жовтня 2015 року, який затверджений рішенням двадцять п'ятої сесії шостого скликання Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області від 23 жовтня 2015 року, та не чинити перешкоди ОСОБА_6 в користуванні земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_2

Зазначеними рішеннями судів встановлені обставини про те, що до по господарської книги ОСОБА_1 помилково були внесені дані про користування нею земельною ділянкою площею 0,48га, коли вона фактично користувалась площею 0,44 га, рішенням Черченської сільської ради від 08 квітня 2016 року внесено зміни в рішення сесії від 29 грудня 1993 року «Про приватизацію земельних ділянок», і зазначено як слід читати це рішення. Тобто радою виправлено допущену арифметичну помилку і жодного реального вилучення частини земельної ділянки у ОСОБА_1 не проводилося, а оспорювана частина земельної ділянки завжди знаходилась у користуванні ОСОБА_6 (а.с.35-45)

У матеріалах справи міститься схема обмірів земельної ділянки, виконана ФОП ОСОБА_7, у якій відображено контури земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,4055 га та контур спірної частини земельної ділянки згідно обмірів площею 0.0189 га. (а.с.98)

У плані землекористування земельної ділянки ОСОБА_6, виготовленого ПП «Західний Континент» відображена кількісна характеристика земель, переданих у власність. Позначено межі суміжних землекористувачів: від А до Б - землі с/р (вулиця), від Б до В - ОСОБА_8, від В до Г - ОСОБА_9, від Г. до Д Черченський дошкільний навчальний заклад «Дзвіночок», від Д до А - ОСОБА_1 (а.с.100)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з положень ст.ст.55, 107, 152, 155 Земельного кодексу України, ст.ст. 21,321, 396 Цивільного кодексу України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на підтвердження позовних вимог позивач не представила суду належних та допустимих доказів набуття права власності на земельні ділянки площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,52 га для ведення підсобного господарства, так як не надала земельно-кадастрові документи, які б підтверджували цю обставину. При тому, суд зазначив, що рішенням Рогатинського районного суду від 21.02.2017 року по справі №349/554/16-ц, яке набрало законної сили, встановлено, що рішенням Черченської сільської ради Рогатинського району від 08 квітня 2016 року про внесено змін в рішення Черченської сільської ради народних депутатів від 29 грудня 1993 року (виправлено допущену арифметичну помилку) і жодного реального вилучення частини земельної ділянки у ОСОБА_1 не проводилось. Отже оспорюваними рішеннями Черченської сільської ради цивільні права та інтереси ОСОБА_1 не порушено.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

За змістом статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Права власників земельних ділянок закріплені положеннями частини першої статті 90 ЗК України, а в силу частини 2 зазначеної статті порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню у порядку, встановленому законом.

За змістом статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (стаття 319 ЦК України).

За змістом частини першої статті 321 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі статті 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном.

На час прийняття рішення Черченською селищною радою 29 грудня 1993 року «Про приватизацію земельних ділянок жителям сіл Черче, Потік, Залип'я земельних ділянок» діяв Земельний Кодекс України від 18.12.1990 року, який втратив чинність з 01.01.2002 року.

За змістом з частини 2 ст. 33, частин 3 та 4 ст. 6, статей 4 та 7 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній на момент передачі земельних ділянок) Ради народних депутатів розпоряджаються землею, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Статтями 17, 18 ЗК України 1990 року визначався певний порядок та підстави надання громадянам у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Так, передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу (ч. 4 ст. 17 ЗК України 1990 року).

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). До клопотання додаються матеріали, що обґрунтовують розмір земельної ділянки, обчислений відповідно до вимог частини шостої статті 5 цього Кодексу (ч. ч. 5, 9 ст. 17 ЗК України 1990 року).

Положеннями Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" та Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 №10 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.02.1993 за № 7 у приватну власність, громадянам України передаються безплатно земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального дачного і гаражного будівництва. Передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян.

Згідно п.7 розділу 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 №15 «Про ведення державного земельного кадастру» до земельно-кадастрової документації належать кадастрові карти та плани (графічні і цифрові), схеми, графіки, текстові та інші матеріали, які містять відомості про межі адміністративно-територіальних утворень, межі земельних ділянок власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, правовий режим земель, що перебувають у державній, колективній і приватній власності, їх кількість, якість, народногосподарську цінність та продуктивність по власниках землі і землекористувачах, населених пунктах, територіях сільських, селищних, міських, районних Рад народних депутатів, областях, Республіці Крим та Україні в цілому. Земельно-кадастрова документація включає книги реєстрації державних актів на право колективної, приватної власності на землю, право постійного користування землею, договорів на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди.

Згідно ст.22 ЗК України 1990року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Таким чином, у Земельному Кодексі України 1990 року законодавець визначив, що право власності на земельну ділянку виникає лише після обов'язкового настання двох умов; 1) встановлення землевпорядною організацією меж земельної ділянки в натурі і 2) одержання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку.

З 01.01.2002 року набрав чинності Земельний Кодекс України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III, відповідно у п. 1 Перехідних положень (Розділ X) якого визначено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

На час набрання чинності цим кодексом положеннями ст.ст. 125 ч. 1 та 126 було регламентовано, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Надалі, з набранням чинності змін до ст.ст. 125 та 126 ЗК України виникнення права на земельну ділянку пов'язується з державною реєстрацією цих прав.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Земельні ділянки, передані ОСОБА_1 рішенням органу місцевого самоврядування 29.12.1993 року не були належним чином оформлені позивачем під час чинності Земельного Кодексу України 1990 року, на час надання їх у власність на підставі вищезазначеного рішення сесії. Будь-які картографічні документи, які б підтверджували їх площу, конфігурацію, точне місце розташування та встановлені межі відсутні.

Натомість, рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлені обставини, що свідчать про помилку при обчисленні площі земельної ділянки позивача.

Належних та допустимих доказів на підтвердження площі земельної ділянки в межах, визначених рішенням від 29.12.1993 року суду не представлено.

Суд не приймає до уваги як допустимий доказ схему обмірів земельної ділянки, представлену позивачем (а.с.98-100), оскільки земельна ділянка суміжного земелекористувача ОСОБА_6 в комплексі із земельною ділянкою апелянта не досліджувалася, апелянт про проведення судової земельно-технічної експертизи не заявляла, що не дає суду підстав вважати, що земельна ділянка позивача зменшена у зв»язку з прийняттям оспорюваного рішення сільської ради.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 подавала заяву до сільської ради про встановлення меж між нею та суміжним землекористувачем ОСОБА_10, однак не погодившись із складеним актом, відмовилася від його підпису (а.с.4-5)

Апелянт правильно зазначає, що підписання (або не підписання) акта погодження меж самостійного значення немає, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Однак ця обставина жодним чином не підтверджує, що прийняття оспорюваного рішення призвело до фактичного зменшення земельної ділянки позивача, і не спростовує наявність арифметичної помилки при первісному обчисленні площі земельної ділянки.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 05 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк