Ужгородський міськрайонний суд
У Х В А Л А

10.01.2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючої судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Вереш А.В.,

за участі заявника - ОСОБА_1

представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа : відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо визнання бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України неправомірною під час виконання судового рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України на бездіяльність посадової особи - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України під час виконання судового рішення, в якій просить суд: визнати неправомірною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невідкриття виконавчого провадження; зобов'язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.12.2017 року за виконавчим листом від 13.08.2018 р. по справі № 308/4431/17 та винести окрему ухвалу щодо ознак навмисних дій начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з невиконання судового рішення, якою повідомити про ці обставини правоохоронні органи та керівництво ДВС України .

Мотивуючи вимоги скарги, заявник вказує на те, що Ужгородським міськрайонним судом 13.08.2018 року було видано виконавчий лист на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду , залишеного без змін постановою Апеляційного суду Львівської області по справі № 308/4431/17. 19.10.2018 р. нею направлено через засоби поштового звязку Укрпошта оригінал виконавчого листа із заявою та додатками , який отримано уповноваженою особою за довіреністю 22.10.2018 року, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та зареєстровано в автоматизованій системі виконавчого провадження реєстрації вхідної кореспонденції 22.10.2018 року за реєстраційним № 33378-33-18. Однак, будь яких дій із здійснення виконавчого провадження по виконавчому листу № 308/4431/17 не проводилось. Заявник вказує на те, що у порушення вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження не було відкрито у строки встановлені Законом. На її неодноразові звернення в телефонному режимі їй повідомляли щодо очікування , але за більш ніж півтора місяця так і не було прийнято жодного рішення, виконавче провадження відсутнє, відповідна постанова їй , як заявнику не надіслана, жодних дій щодо виконання виконавчого листа не здійснено , що свідчить про неправомірність бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Заявник вказує на те, що бездіяльністю начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було порушено права та законні інтереси її, як стягувача і поставлено під загрозу фактичне виконання в повному обсязі рішення суду, так як згідно виконавчого документа має відбутися поновлення на роботі в апеляційному суді, який знаходиться в процедурі ліквідації, і в подальшому після ліквідації виконання рішення стане неможливим . Оскільки начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України через його неправомірну бездіяльність порушені розумні строки виконавчого провадження , що є ознакою навмисних дій з невиконання судового рішення , просить суд винести окрему ухвалу щодо ознак навмисних дій начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з невиконання судового рішення, якою повідомити про ці обставини правоохоронні органи та керівництво ДВС України .

Заявник в судовому засіданні вимоги скарги підтримала, за виключенням вимоги викладеної у п.2 прохальної частини скарги, оскільки на час розгляду скарги, їй надіслана постанова від 18.12.2018 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/4431/17 від 13.08.2018 року. Вимоги викладені у п.п.1 і 3 прохальної частини скарги просила задовольнити з підстав та мотивів викладених у скарзі. Надала пояснення аналогічні викладеним у скарзі. Наголосила на тому, що у порушення вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження не було відкрито у строки встановлені Законом. За більш ніж півтора місяця не було прийнято жодного рішення, виконавче провадження відсутнє, відповідна постанова їй , як заявнику не надіслана у строки встановлені Законом, жодних дій щодо виконання виконавчого листа не здійснено , що на її думку, свідчить про неправомірність бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Заінтересована особа - представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні просив закрити провадження у справі так як 18.12.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/4431/17 від 13.08.2018 року, а відтак відсутній предмет спору. Окрім того , вказав на те, що через надмірну навантаженість та веліку кількість кореспонденції були порушені строки встановлені законодавством при відкритті виконавчого провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10.01.2019 року закрито провадження в частині заявлених вимог щодо зобов'язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.12.2017 року за виконавчим листом від 13.08.2018 р. по справі № 308/4431/17.

Заслухавши пояснення заявника, заперечення представника заінтересованої особи , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається саме на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове, судове рішення залишалося невиконаним. Це призвело б до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішен-ня є невідємноюскладовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № П-рп/2012).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, щовизначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обовязковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об'єктивності.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'яза-ний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконаннярішення.

Судом встановлено, що Ужгородським міськрайонним судом 13.08.2018 року було видано виконавчий лист на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.12.2017 року , залишеного без змін постановою Апеляційного суду Львівської області по справі № 308/4431/17.

Як встановлено судом, 19.10.2018 р. ОСОБА_1 направлено через засоби поштового звязку Укрпошта оригінал виконавчого листа із заявою від 19.10.2018 року про примусове виконання рішення суду та додатками , який отримано уповноваженою особою за довіреністю 22.10.2018 року, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за № 570.

Згідно ст.ст.26,28 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець, на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача про примусове виконання рішення, зобов'язаний не пізніше ніж на наступний робочий день з дня надходження до нього виконавчого документа відкрити виконавче провадження, про що ним виноситься постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої, не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення, повинні бути надіслані рекомендованим листом з повідомлення про вручення стягувачу та боржнику.

Як встановлено судом, 18.12.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/4431/17 від 13.08.2018 року.

Таким чином, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/4431/17 від 13.08.2018 року відкрито головним державним виконавцем за заявою стягувача про примусове виконання рішення з порушенням строків встановлених нормами ЗУ Про виконавче провадження.

Судом встановлено, що при примусовому виконанні рішення суду начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України допущена бездіяльність, яка виразилась у відсутності контролю за правильним і своєчасним вчиненням виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 308/4431/17 виданого Ужгородським мськрайонним судом 13.08.2018 року, чим було порушено права та законні інтереси стягувача ОСОБА_1 , а відтак таку бездіяльність необхідно визнати неправомірною.

Згідно ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення ( поновити порушее право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Посилання представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову від 18.12.2018 року , якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/4431/17 виданого Ужгородським міськрайонним судом 13.08.2018 року на час розгляду скарги в суді, а звідси відсутності предмета оскарження , суд не приймає, зауваживши, що виконавець, на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача про примусове виконання рішення, зобов'язаний не пізніше ніж на наступний робочий день з дня надходження до нього виконавчого документа відкрити виконавче провадження, про що ним виноситься постанова про відкриття виконавчого провадження. Водночас, виконавчий документ та заява стягувача про примусове виконання рішення, отримані органом державної виконавчої служби 22.10.2018 року і на час звернення до суду зі скаргою (13.12.2018 року) і до 18.12.2018 року виконавче провадження відкрито не було та дії по виконавчому провадженню не здійснювались.

З урахуванням зазначених положень та встановлених обставин, не зважаючи на те, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.12.2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/4431/17 виданого Ужгородським міськрайонним судом 13.08.2018 року, суд не може залишити поза увагою несвоєчасність відкриття виконавчого провадження державним виконавцем та визнає бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що полягає у відсутності контролю за правильним і своєчасним відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/4431/17 виданого Ужгородським мськрайонним судом 13.08.2018 року неправомірною.

Що стосується вимог ( клопотання) скарги в частині постановлення окремої ухвали щодо ознак навмисних дій начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з невиконання судового рішення, якою повідомити про ці обставини правоохоронні органи та керівництво ДВС України, суд виходить з наступного.

Вказана вимога не може бути розцінена як спосіб захисту і не може бути віднесена до вимог скарги, а розцінюється судом як клопотання заявника.

Згідно до ст.262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавст-ва або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постанов-ляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Відповідно до ч.3 ст. 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органудосудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Із системного аналізу змісту вказаної норми вбачається, що статтею 262 ЦПК України не встановлено прямого обов'язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Окрім того, суд не знаходить достатньо підстав передбачених ст. 262 ЦПК України для постановлення окремої ухвали.

Крім цього, заявник не позбавлена можливості та має право самостійно звернутися із повідомленнями про вчинення злочину до правоохоронних органів.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні вимоги - клопотання заявника щодо постановлення окремої ухвали щодо ознак навмисних дій начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з невиконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 1, 5, 26,74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 247, 260, 261, 354, 447, 450, 451 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа : відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо визнання бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України неправомірною під час виконання судового рішеннята зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо несвоєчасного відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/4431/17 виданого Ужгородським мськрайонним судом 13.08.2018 року.

В решті вимог скарги - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови с уду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Заявник ОСОБА_1, м. Ужгород, вул. О. Капуша 31/7,РНОКПП НОМЕР_1;

Заінтересована особа відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ, вул. Городецького 13.

Дата складання повного тексту ухвали 10.01.2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3