ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1016/19 Справа № 211/1976/17 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі Лященко С.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання його особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 28 жовтня 2006 року перебував з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі. 19 листопада 2011 року ними було придбано домоволодіння по вул. Сормовській, 102 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, право власності оформлено на ОСОБА_1 Однак, з часом їх стосунки погіршилися, вони проживають окремо і на його пропозицію оформити його право власності на ? частину домоволодіння, відповідач ніяких дій не вчинила.

Таким чином, оскільки спірне нерухоме майно придбано сторонами в період шлюбу, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сормівська, № 102, залишивши у власності ОСОБА_1 ? частину.

Водночас, ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання його особистою приватною власністю, обґрунтовуючи його тим, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки від 20 жовтня 2011 року, саме вона є покупцем зазначеного домоволодіння.

Так, починаючи з травня 2011 року ОСОБА_2 ніде не працював та до цього часу є безробітним, не мав самостійного заробітку та фактично перебував на її утриманні. Вказаний будинок був придбаний в період перебування її в шлюбі, але за особисті кошти в розмірі 12950,00 євро, які були подаровані позивачу її матірю - ОСОБА_3

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 просить суд в задоволенні первісного позову відмовити та визнати за нею право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сормівська, № 102.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено:

- визнано житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сормівська, буд. 102, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1;

- поділено спільне майно подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності по 1/2 частці за кожним на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.Сормівська, буд. 102, що складається з: шлакоблок житловий будинок «Г-1» загальною площею 125,2 кв.м., житловою площею 23,4 кв.м., розміром 15,95х9,32 м., цегла вбиральня «Д» розміром 1,30х1,06 м., цегла душ «Е» розміром 1,30х1,06 м., водоколонка І.;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 848,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

В своїй апеляційній скарзі, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 в порядку положень ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року без змін, посилаючись на його обґрунтованість, законність та відповідність нормам діючого законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

17 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2006 року ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1

В період шлюбу, згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого діяла ОСОБА_5, як продавцем та ОСОБА_1, чоловік якої ОСОБА_2 надав заяву (згоду) на набуття нерухомості, які в подальшому будуть спільною сумісною власністю, як покупцем, щодо купівлі житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами та земельної ділянки кадастровий номер №:03:058:0001, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сормівська, будинок №102.

В цілому, житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер №:03:058:0001, згідно правовстановлювального документа та Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №30863508, виданого 04 серпня 2011 року КП Дніпропетровської облради Криворізьке бюро технічної інвентаризації, складається з: шлакоблок житловий будинок Г-1 загальною площею 125,2 кв.м., житловою площею 23,4 кв.м., розміром 15,95х9,32 м, цегла вбиральня Д розміром 1,30х1,06 м., цегла душ Е розміром 1,30х1,06м., водоколонка І.

ОСОБА_1 в зустрічній позовній заяві зазначає, що 29 липня 2011 року нею від матері були отримані кошти в сумі 12950,00 євро.

Вказаний факт підтверджується випискою з рахунку ПАТ КБ ПриватБанк.

За офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України станом на 20 жовтня 2011 року, сума в 12950,00 ОСОБА_4 в перерахунку на національну валюту становила приблизно 142838,50 грн.

Спірне нерухоме майно згідно договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2011 року придбано за 152000,00 грн. (пункт 1.5. договору).

Тобто, за суму більшу ніж отримано ОСОБА_1 від матері.

Водночас, судом було встановлено, що ОСОБА_2 у квітні 2011 року отримав як працівник від ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг суму в розмірі 54352,00 грн.

Також, 25 травня 2007 року, в період шлюбу з ОСОБА_1, ним було продано за 150000,00 грн., належну йому квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 25 травня 2007 року.

Крім того, договір купівлі-продажу спірного житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами та земельної ділянки укладено ОСОБА_1 з умовою щодо спільності майна (спільна сумісна власність подружжя) і в цій частині нею не оскаржувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Задовольняючи первісні позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що останньою не доведено належними та допустимими доказами факту того, що спірна нерухомість була придбана за власні кошти ОСОБА_1 і не надано доказів попередньої домовленості щодо визначення розміру часток майна дружини та чоловіка, у зв'язку з чим за доцільне буде враховувати положення ч. 1 ст. 70 СК України щодо принципу рівності часток майна дружини та чоловіка при поділі майна.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не визнає спільну сумісну власність на домоволодіння та посилається на те, що спірна нерухомість була придбана за її особисті кошти, надані її матір'ю шляхом переказу на рахунок в ПАТ КБ ПриватБанк, а тому відповідно до положень ст. 57 СК України, нерухомість за адресою Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сормівська, будинок №102 є її особистою власністю.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки нотаріально завірений договір дарування валютних цінностей, в даному випадку коштів про які зазначає апелянт в розмірі 12950,00 ОСОБА_4, в письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутній, а отже передача коштів не була оформлена між ними цивільно-правовою угодою із чітким відображенням цільового призначення цих коштів саме як коштів на придбання житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сормівська, будинок №102.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Проте, відповідач не довела, що спірне домоволодіння було придбано за її рахунок, тобто не довела обставин на спростування вищевказаної презумпції ст. 60 СК України, а оскільки договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя (ч. 4 ст. 65 СК України), колегія суддів приходить до висновку, що домоволодіння №102 по вул. Сормівській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Т.Р.Куценко

ОСОБА_6