ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1177/18 Номер провадження 22-ц/814/250/19Головуючий у 1-й інстанції Путря О.Г. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: позивача ОСОБА_2 та її представника - адвоката ОСОБА_3,

представників відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2018 року, прийнятого під головуванням судді Путрі О.Г. в м. Полтаві, із складанням повного тексту рішення 31 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначала, що 26 грудня 2016 року між нею та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала 30 000 грн., частину з яких передала ОСОБА_6 з умовою їх повернення. Однак, вказані грошові коштивідповідач не повернула. Посилається, на те, що між нею та ОСОБА_6 був укладений договір позики, відповідно до якого остання отримала 20 000 грн., підтвердженням чого є розписка, складена ОСОБА_6 власноручно. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики, що складає грошову суму у розмірі 21 698,57 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2018 рокуу задоволенні цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26 грудня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 30 000 грн.

З листа сільського голови Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області вбачається, що ОСОБА_2 взяла кредитні кошти на своє ім'я і передала ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були необхідні ним для побутових потреб. У свою чергу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пообіцяли самостійно погашати заборгованість та відсотки за користування кредитними коштами перед Банком.Однак,відповідач добровільно не погашала заборгованість.

15 квітня 2017 року ОСОБА_6 написала розписку на ім'я Надержинщинського сільського голови, в якій зобов'язувалась погасити заборгованість, яка виникла перед ПАТ «Ідея Банк» в сумі 20 000 грн. за 6 місяців ( а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту укладення 26.12.2016 року договору позики із відповідачем ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму

коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, при дослідженні боргових розписок чи договорів позики, потрібно виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

З урахуванням вказаного районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ні кредитний договір, ні розписка не підтверджують факт укладення договору позики між позивачем і відповідачем.

Так, кредитний договір від 26.12.2016 року укладений між позивачем та ПАТ «Ідея Банк».

Між тим, розписка від 15.04.2017 року, написана відповідачкою на ім`я голови Надержинщинської сільської ради Полтавського району не містить істотних умов договору позики, укладеного ніби-то між сторонами.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Всупереч наведеним положенням закону, ОСОБА_2 не надала ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б підтверджували укладення між нею та ОСОБА_6 договору позики в розмірі 20 тис.грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та не свідчать про порушення ним норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.1 ч.1, 375,381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна

Повний текст постанови складено 11.01.2019 р.