№4-с/263/5/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Ковтуненко В.О., при секретарі Іващенко Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Маріуполі скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на дії державного виконавця Мангушського (Першотравневого) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1, зацікавлена особа: ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до суду із зазначеною скаргою, вказуючи що 25 червня 2013 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області було видано виконавчий лист по справі № 2/263/768/2013 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості по кредитному договору № Д006/АА-235.06.1 від 15.11.2006 року в розмірі 81 569,56 грн. АТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до Мангушського (Першотравневого) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2. Постанови про відкриття виконавчого провадження ПАТ «Родовід Банк» не отримував. На адресу банку було надіслано лише постанову про арешт майна боржника та постанову про розшук майна боржника від 03.09.2013 року. 30.05.2016 року та 23.05.2018 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Начальника Мангушського (Першотравневого) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із клопотаннями про надання інформації про хід виконавчого провадження та надіслання документи виконавчого провадження про вчиненні виконавчі дії. З відомостей наявних на офіційному сайті автоматизованої системи виконавчого провадження 20.09.2018 року банку стало відомо, що виконавче провадження № 38910061 від 02.07.2013 р. стосовно ОСОБА_2 завершено. Зауважує, що головний державний виконавець Мангушського (Першотравневого) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій ОСОБА_1 не здійснив всіх необхідних дій для виконання рішення суду, зокрема не було подано подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. Державним виконавцем не проводилося обстеження місця проживання боржника та фактичне джерело отримання доходів, не здійснено заборону виїзду боржника за кордон, а також не направлено документів виконавчого провадження стягувану, зокрема постанови про порушення виконавчого провадження та постанови про закінчення виконавчого провадження, в той час як у боржника рахується борг, який до нього часу не погашено. На підставі викладеного просить: відновити строк на оскарження вказаної постанови про закінчення виконавчого провадження, визнати незаконними дії державного виконавця Мангушського (Першотравневого) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 38910061 при винесенні постанови про закінчення виконавчого документа стягувачу, скасувати постанову Головного державного виконавця Мангушського (Першотравневого) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 38910061 про закінчення виконавчого провадження.

Сторони в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду скарги були повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи положення ч.2 ст. 450 ЦПК України, відповідно до яких неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд ухвалив розглянути скаргу за відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа N 6-2187цс15) та 24 лютого 2016 року (справа N 6-3077цс15), які є обовязковими для застосування у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, викладено правовий висновок про те, що виходячи з положень статті 383, частини четвертої статті 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Вказаним правом обґрунтовано скористався заявник, звернувшись до суду з даною скаргою.

Судом встановлено, що в провадженні Мангушського (Першотравневого) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебувало виконавче провадження за виконавчим листом по справі № 2/263/768/2013 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості по кредитному договору № Д006/АА-235.06.1 від 15.11.2006 року в розмірі 81 569,56 грн.

Згідно з витягу з офіційного сайту автоматизованої системи виконавчого провадження від 20.09.2018 року виконавче провадження № 38910061 від 02.07.2013 року стосовно ОСОБА_2 завершено.

Що стосується вимог скарги в частині відновлення строку для подання даної скарги до суду, то суд виходить із положень ст. 499 ЦПК України, відповідно до яких скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Так, як зазначено вище скаржник про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження № 38910061 дізнався 20.09.2018 року та звернувся до суду з даною скаргою поштовою кореспонденцією 21.09.2018 року, тобто у десятиденний строк з дня, коли він дізнався про порушення його права, тому суд вважає, що строк подання даної скарги до суду не є пропущеним.

Вирішуючи скаргу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, права державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження передбачені ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням.

Пунктом 3 ч.2 ст. 18 Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобовязаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Крім того, судом бере до уваги наступне.

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За практикою Європейського суду прав людини, зокрема у рішення «Шмалько проти України» зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою частиною права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішенням, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна складова частина судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право на справедливий суд, однак дане право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду однієї із сторін. Тлумачення ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При цьому представником Мангушського (Першотравневого) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не надано суду жодного доказу на спростування доводів скаржника зокрема щодо не направлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про закінчення виконавчого провадження, відповідей на запити ПАТ «РОДОВІД БАНК» від 30.05.2016 року та від 23.05.2018 року, а також вчинення державним виконавцем достатніх заходів для примусового виконання рішення, використання всіх, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», прав під час здійснення виконавчого провадження суд приходить до висновку, що з метою захисту законних прав та інтересів стягувача, виконання рішення суду, вимоги скарги підлягають задоволенню.

Крім того, слід зауважити, що згідно ст.41 Закону у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року № 14, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на дії державного виконавця Мангушського (Першотравневого) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1, зацікавлена особа: ОСОБА_2, задовольнити.

Визнати незаконними дії державного виконавця Мангушського (Першотравневого) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 38910061 при винесенні постанови про закінчення виконавчого документа стягувачу.

Скасувати постанову Головного державного виконавця Мангушського (Першотравневого) районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження № 38910061.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.О. Ковтуненко