Справа № 146/1051/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом

ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Вербівська сільська рада Томашпільського району Вінницької області

вимоги позивача: про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання майнового права на спадкове майно

представники позивача: адвокат Семко Валерій Миколайович

адвокат Семко Галина Вікторівна

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

12 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила 6 лютого 2019 року, подавши заяву про збільшення позовних вимог з новою позовною заявою, в якому просить встановити той факт, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Вербова Томашпільського району Вінницької області, є матір'ю ОСОБА_1, встановити той факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданий 15.05.1997 Томашпільською районною державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_4 належить ОСОБА_4, визнати за нею право на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Вербова Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (пай) площею 3,38 ум.кад.га, що розташована на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області

Даний позов обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Вербова Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_4-мати позивача.

Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із земельної частки (паю) в розмірі 3,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Вербівської сільської ради, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3.

Позивач вказує, що оформити право власності на спадкове майно через нотаріальну контору не змога у зв'язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Позивач зазначає, що в сертифікаті на земельну частку (пай) посадовими особами була допущена помилка при написанні прізвища її матері, замість ОСОБА_4 написали ОСОБА_4.

Також позивач вказує, що у встановлений законом термін вона вступила в управління спадковим майном, спадщину фактично прийняла. Брат позивача ОСОБА_6 спадщину не прийняв, на спадщину не претендує, про що написав заяву.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 7 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 10-20 годину 8 січня 2019 року.

10 вересня 2018 року судом направлено запит до Державного нотаріального архіву про надання відомостей щодо наявності чи відсутності спадкової справи після померлого ОСОБА_4

3 жовтня 2018 року отримано відповідь Державного нотаріального архіву про те, що спадкову справу після померлого ОСОБА_4 не виявлено.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 8 січня 2019 року оголошено перерву у підготовчому засіданні за клопотанням сторони позивача до 14-10 години 26 лютого 2019 року.

6 лютого 2019 року позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог з новою позовною заявою.

6 лютого 2019 року отримано заяву сільського голови Вербівської сільської ради про слухання справи у їхній відсутності.

20 лютого 2019 року отримано заявусільського голови Вербівської сільської ради про слухання справи у їхній відсутності.

26 лютого 2019 року позивачем подано заяву про проведення підготовчого засідання у її відсутності та виклик свідків.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 26 лютого 2019 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до розгляду на 10-00 годину 2 квітня 2019 року, викликано свідків.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники позов підтримували посилаючись на обставини, викладені у позові, попросили його задовольнити.

Представник Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак сільський голова надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердили той факт, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Вербова Томашпільського району Вінницької області, є матір'ю позивача ОСОБА_1

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників, свідків, розглянувши заяву відповідача у справі, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Частиною 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про : обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Пунктом 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Вербова Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно до копій свідоцтв про народження та одруження ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_9 (а.с.8, 9).

Довідкою Вербівської сільської ради № 154 від 03.07.2018 підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_4-одна і та ж особа, довідкою Вербівської сільської ради № 155 від 03.07.2018 підтверджується, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданий на ім'я ОСОБА_4, належить ОСОБА_4 (а.с.11).

Відповідно до довідки Вербівської сільської ради № 463 від 15.12.2017, після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем за законом залишилася дочка ОСОБА_1, яка спадщину прийняла в установлений законом строк (а.с.10).

Як вбачається із сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, даний сертифікат видано 08.07.1997 Томашпільською районною державною адміністрацією ОСОБА_4, якій на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 15.05.1997 № 99 належить право на земельну частку (пай) у КСП ім.Черняхівського розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Отже, позивачем доведено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_4-одна і та ж особа, а сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданий на ім'я ОСОБА_4, належить ОСОБА_4 Факт належності правовстановлюючого документа має для позивача юридичне значення і впливає на оформлення спадщини, даний факт підтвердився в судовому засіданні, а відтак дана вимога підлягає до задоволення.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в день смерті спадкодавця ОСОБА_4

В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року), який відповідно підлягає застосуванню для вирішення цих спірних правовідносин.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна.

Відповідно до довідки Вербівської сільської ради № 463 від 15.12.2017 після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, що складається із земельної частки (паю), що розташована на території Вербівської сільської ради, відповідно до сертифікату серії НОМЕР_3, єдиним спадкоємцем залишилася дочка ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно із заявою ОСОБА_6, останній, будучи сином ОСОБА_4, спадщину після смерті матері не приймав і не претендує на неї (а.с.13).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді нотаріуса від 21.06.2018 на заяву ОСОБА_1, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця (а.с.15).

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області, спадкову справу після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4-не виявлено (а.с.21).

Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку.

Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)».

Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державного акту на право власності на земельну ділянку.

Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_4 підтверджує право її спадкоємців на земельну частку (пай), яка перейшла у спадок.

Отже, за наявності сертифікату на право на земельну частку, виданого на ім'я спадкодавця, спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що стороною позивача доведено суду та надано на підтвердження відповідних доказів відомості, що підтвердили, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_4, спадщину прийняла і бажає належним чином оформити свої спадкові права; визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1146,91 гривень (а.с.1), з яких 352,40 грн за вимогу окремого провадження і 794,51 грн за позовну вимогу майнового характеру, а також384,20 грн доплачено за вимогу окремого провадження, тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 397,25 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 525, 527, 529, 549 ЦК УРСР 1963 року, статтями 12, 13, 76-89, 90, 95, 141-142, 163, 200, 206, 263, 265, 280, 293, 315, 354 ЦПК України суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючого документа, та визнання майнового права на спадкове майно задовольнити повністю.

Встановити той факт, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Вербова Томашпільського району Вінницької області, є матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки м.Саратов.

Встановити той факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданий 15.05.1997 Томашпільською районною державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_4 належить ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 майнове право на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Вербова Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (пай) площею 3,38 ум.кад.га, що розташована на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданого 15.05.1997 Томашпільською районною державною адміністрацією.

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого судового збору за квитанцією № 48 від 03.07.2018, а саме в сумі 397,25 грн (триста дев'яносто сім гривень 25 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім'я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт НОМЕР_4, виданий 08.11.2001 Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1;

відповідач: Вербівська сільська рада Томашпільського району Вінницької області, адреса: 24246, Вінницька область, Томашпільський район, с.Вербова, вул. Черняхівського, 18.

Суддя: О. В. Пилипчук

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 2 квітня 2019 року.

Повний текст рішення складено 5 квітня 2019 року.