ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року

м. Харків

справа № 621/1440/17-ц

провадження № 22ц/818/619/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 07 грудня 2018 року в складі судді Бібіка О.В. по справі за позовом Органу опіки та піклування Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області до ОСОБА_2, ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 рокупозов Органу опіки та піклування Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області задоволено.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_1 20 вересня 2017 року та 12 грудня 2017 року подала заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07 грудня 2018 року заяви ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, поштою 19 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи, вважаю за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 07 грудня 2018 року повернути, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній інстанції конкретизовано в главі 1 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Проте, частинами 1, 2 статті 353 ЦПК України встановлений вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 оскаржує тільки ухвалу суду щодо залишення заяв про перегляд заочного рішення без задоволення.

Однак, зі змісту статті 353 ЦПК України не вбачається, що ухвали суду першої інстанції щодо залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Частиною 5 статті 357 ЦПК України передбачено перелік підстав, за якими апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції.

Зокрема, пунктом 4 частини 5 статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Оскільки ОСОБА_1 оскаржує ухвалу суду щодо залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, яка не оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду, вважаю за необхідне апеляційну скаргу на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 07 грудня 2018 року повернути ОСОБА_1

При цьому, повернення апеляційної скарги не перешкоджає ОСОБА_1 у доступі до правосуддя та не обмежує право на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки вона не позбавлена можливості звернутися до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на вказане заочне рішення суду в загальному порядку, передбаченому главою 1 розділу V ЦПК України, включивши до неї свої заперечення на вказану ухвалу.

Керуючись ст. 353, п.4 ч.5 357 ЦПК України

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 07 грудня 2018 року в складі судді Бібіка О.В. по справі за позовом Органу опіки та піклування Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області до ОСОБА_2, ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області про стягнення аліментів повернути ОСОБА_1.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_5