ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Харків

Справа № 639/4848/18

Провадження № 22-ц/818/881/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.

секретаря Кучер Ю.Ю.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 12 листопада 2018 року, ухвалене суддею Труханович В.В.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення становища та захист матеріальних прав,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив відновити становище, яке існувало до обмеження перегляду справи про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_3 по заявам ОСОБА_4 та ОСОБА_5, направленої на перегляд Постановою президії Харківського обласного суду 29 вересня 2000 р., розглядом тільки позову ОСОБА_6, яка не могла бути позивачкою у справі, у якій її спадкодавець ОСОБА_7 не був стороною; яке існувало до порушення судом його процесуальних прав на вимоги, згідно з якими суд мав встановити права ОСОБА_6 на вимоги про встановлення її прав на домоволодіння, яке було спадком ОСОБА_3, не прийнятим вчасно її спадкодавцем ОСОБА_7, заявлені через 16 років після смерті її спадкодавця та після рішення від 13 листопада 1944 р., згідно з висновками якого тотожні вимоги ОСОБА_6 розгляду та задоволенню не підлягали; захистити матеріальні права позивача як спадкоємця ОСОБА_8, спадкоємця по закону ОСОБА_3 згідно ст. 418 ЦК УРСР 1922 р., до порушення яких призвело введення відповідачем в оману суд припущеннями щодо нібито існування рішення, яким набито встановлені права ОСОБА_7, доказом відсутності якого є висновки рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2012 р., які звільняють від доказування, що відповідач отримав права на домоволодіння, яке згідно рішення від 13 листопада 1944 р. не належало ОСОБА_7, тому не могло належати ОСОБА_6, тому по закону не може належати відповідачу, права якого на 1/3 домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1, згідно ч. 1 п. З ст. 346 ЦК України підлягають припиненню.

Позов мотивований тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2001 р. умисно або внаслідок недбалості розглядався тільки позов ОСОБА_6 про встановлення її прав на домоволодіння, яке згідно рішення від 13 листопада 1944 р. належало ОСОБА_3, на підставі її успадкування за ОСОБА_7, тому не зазначення, що підставою перегляду справи у частині встановлення прав на спадок ОСОБА_3 була відсутність у ОСОБА_6 прав на цей спадок, позбавило можливості оскаржити порушення судом норм спадкового та процесуального права, порушення висновків вищого суду.

Не зазначення вимог ОСОБА_1 про встановлення прав ОСОБА_6 на вимоги до ОСОБА_8 по строкам позовної давнини та після рішення від 13 листопада 1944 р., яким не були встановлені права ОСОБА_7, спадкодавця ОСОБА_6, позбавило можливості оскаржити порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, порушення чинних висновків суду, які мають бути обов'язковими та які звільняють від доказування, що ОСОБА_6 не могла отримати прав на спірне домоволодіння.

В порушення рівності сторін та висновків апеляційного суду усі ці роки суд першої інстанції, на думку позивача, позбавляє його доступу до правосуддя з вимогами, порушення процесуальних прав на вчасний розгляд яких призвело до порушення його матеріальних прав на користь відповідача, який отримав права на домоволодіння, яке по закону не може йому належати.

Підставою для вимог позивача є відсутність рішення, яким встановлені фактичні обставини прийняття спадку ОСОБА_3, яким встановлено зміст спірних правовідносин у справі про встановлення факту прийняття цього спадку, у якому є посилання на ті докази, на підставі яких суд має встановити обставини прийняття цього спадку, у якому суд має або прийняти, або вмотивовано відхилити ті чинні висновки суду, якими обґрунтовані вимоги позивача, згідно з якими позов ОСОБА_6 розгляду та задоволенню не підлягав, має встановити, чи були і ким порушені права ОСОБА_8, у якого ОСОБА_6 не мала права вимагати частину спадку ОСОБА_3, не прийняту вчасно її спадкодавцем ОСОБА_7, через 16 років після його смерті та за відсутністю його вимог та вимог до нього у справі, яка підлягала перегляду.

За відсутністю рішення, яким застосовані ті норми процесуального та матеріального права, на які позивач посилався ще у 2001 р. щодо встановлення прав ОСОБА_6 на вимоги до ОСОБА_8 по строкам позовної давнини та після рішення від 13 листопада 1944 р., неможливо оскаржити порушення його процесуальних та матеріальних прав.

Рішення першої інстанції скасовувалися наглядовою інстанцією на підставі порушення строків позовної давності, на підставі встановлення прав на припущеннях, на підставі відсутності прав у ОСОБА_6 прав на спадок ОСОБА_3 згідно ст. 418 ЦК УРСР 1922 р., тому встановленням прав ОСОБА_6 суд порушив висновки вищого суду.

У відповідності з цим зміст вимог позивача полягає у відновленні становища, яке існувало до встановлення прав ОСОБА_6 на домоволодіння у порядку успадкування за ОСОБА_3 згідно ст. 418 ЦК УРСР 1922 р. без дослідження, що Постановою президії обласного суду від 29 вересня 2000 р. встановлено, що вона не входила у коло спадкоємців згідно цієї статті, без дослідження, що рішенням від 13 листопада 1944 р. не були встановлені права ОСОБА_7 на цей спадок, що тепер встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2012 р., висновки якого звільняють від доказування, що відповідач отримав права на 1/3 домоволодіння введенням суду в оману щодо нібито існування рішення, яким нібито встановлені права ОСОБА_7, тому його права, встановленні на домоволодіння, яке по закону не може йому належати, згідно ч. 1 п. 3 ст. 346 ЦК України підлягають припиненню та захист його матеріальних прав як спадкоємця ОСОБА_8, спадкоємця по закону ОСОБА_3 згідно ст. 418 ЦК УРСР 1922 р., до порушення яких призвело введення відповідачем суду в оману щодо нібито існування рішення, яким набито встановлені права ОСОБА_7, тому ці вимоги мають бути об'єднаними в одну немайнову вимогу.

У відповідності з цим зміст вимог позивача про захист його матеріальних прав як спадкоємця ОСОБА_8, спадкоємця по закону ОСОБА_3 згідно ст. 418 ЦК УРСР 1922 р., полягає у відновленні становища, яке існувало до введення відповідачем суду в оману щодо нібито існування рішення, яким нібито були встановлені права ОСОБА_7, який нібито прийняв цей спадок згідно норм спадкового права.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 12 листопада 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем по справі не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, які саме його права були порушені, не було зазначено конкретного способу захисту його прав, як то передбачено ст.16 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, у яке внесено неправдиві відомості щодо нібито недоведеності факту порушення його прав спрямоване на позбавлення можливості оскаржити порушення його процесуальних та матеріальних прав згідно висновків Постанови президії Харківського обласного суду від 29 вересня 2000 року, що ОСОБА_6 не мала прав на спадок ОСОБА_3 та згідно власних висновків судді у рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2012 року, що рішенням від 13 листопада 1944 року не були встановлені права на домоволодіння ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6, позов якої згідно рішення від 13.11.1944 р. задоволенню не підлягав; та просив ухвалити нове судове рішення за результатом розгляду по суті вимог про відновлення становища, яке існувало до обмеження перегляду справи про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_10, направленої на перегляд Постановою президії Харківського обласного суду від 29.09.2000 р., розглядом тільки позову ОСОБА_6, які є вимогою відновити процесуальні та матеріальні права ОСОБА_1, до порушення яких призвело порушення рішенням від 07.12.2001 р. висновків Постанови від 29.09.2000 р. та рішення від 13.11.1944 р., порушення яких не було досліджено ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18.03.2002 р., не було досліджено апеляційним судом і згідно його подальших звернень до суду з вимогами про захист його процесуальних та матеріальних прав. Також просив прийняти до уваги ухвалу судді від 23 листопада 2018 року, якою його було позбавлено доступу до правосуддя з зустрічними вимогами неправдивим посиланням на процесуальні строки, які були порушенні суддею, яка прийняла їх до розгляду у 2012 році, але не вчинила відносно них жодної процесуальної дії, яку б позивач зміг оскаржити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо відновлення становища, яке існувало раніше.

В обґрунтування скарги посилається на те, що неможливість оскаржити порушення рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 7.12.2001 р. висновків постанови президії ХОС та неможливість оскаржити внесення у судове рішення завідомо неправдивих відомостей щодо існування прав на домоволодіння у ОСОБА_7 про порушення якого при встановленні прав ОСОБА_6 ним було заявлено у позові, залишеному без розгляду, було підставою для заяв про розгляд справи та позовів, залишення яких без розгляду позбавило можливості оскаржити порушення прав ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 Тобто, вказані обставини призвели до порушення його прав на позов та рівність сторін, про що зазначалося у позові та було наголошено у судовому засіданні.

Зазначає, що судом неодноразово було примушено змінювати його позовні вимоги з посиланням на необхідність вказати спосіб захисту права та сплачувати судовий збір за дві вимоги, які по суті є однією, яка стосується відновлення порушених процесуальних прав, що призвело до порушення матеріальних прав позивача.

Вказує, що суд не мав підстав призначати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, у якому не проводиться підготовче засідання та дебати, під час яких може виникнути необхідність з'ясування нових обставин, що мають значення для справи, або дослідження нових доказів.

Учасники справи до суду апеляційної інстанції не з"явились. Про день, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення (а.с.132-133).

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням першого участку Ленінського району міста Харкова від 13 листопада 1974 року визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння, що знаходиться на Холодній горі по Електричній вулиці, № 12. (а.с. 14)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 липня 1997 року за ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було визнано право власності по 1/2 частині домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 та матері ОСОБА_4. (а.с 9-13)

Однак, вищезазначене рішення суду було скасовано постановою Президії Харківського обласного суду від 29.09.2000 року і справу направлено на новий судовий розгляд. ( а.с. 8)

В подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2001 року за ОСОБА_6 визнано право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (у 1944 році адреса: АДРЕСА_1) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 у 1942 році та його сина ОСОБА_7. Визнано право власності за ОСОБА_8 на 2/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (у 1944 році адреса: АДРЕСА_1) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 в 1942 році та його доньки ОСОБА_4. ( а.с. 16)

Ухвалою судової колегії судової палати по цивільним справам апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2002 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2001 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 -змінено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_11 на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадкування за заповітом, видане 5-ю Харківської державної нотаріальною конторою 14 квітня 1999 року на ім'я ОСОБА_1 та 7 листопада 1998 року на ім'я ОСОБА_2 на 1/2 частину будинку кожного по АДРЕСА_1. Анульовано правову реєстрацію в Харківському бюро технічної інвентаризації, проведеної на підставі зазначених свідоцтв починаючи з грудня 1998 року та 26 квітня 1999 року, код № -219513. В іншій частині рішення суду залишено без змін. (а.с 79-80)

Таким чином, судовим рішенням, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 визнано право власності 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1, за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 на 2/3 частини вищезазначеного житлового будинку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2012 року у задоволені позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", ОСОБА_1, ОСОБА_12 про визнання права власності, здійснення правової реї стації, виселення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди -відмовлено. (а.с. 18-19)

Як вбачається з відповідей Заступника голови Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. від 01.02.2018 року та Голови Жовтневого районного суду м. Харкова Чижиченко Д.В. від 27.04.2018 року усі справи, які перебували в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова стороною за якими є ОСОБА_1 були розглянуті по суті, рішення набрали законної сили. (а.с. 43-44, 45)

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що всі доводи зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені під час розгляду як даної справи, так і інших цивільних справ у 1944, 1988, 2000, 2001 та 2012 роках.

Доводи скарги свідчать про незгоду позивача з ухваленими раніше судовими рішеннями стосовно спадкових прав на житловий будинок за адресою м. Харків, в"їзд Електричний, 1 (у 1944 році адреса була : м. Харків, вул. Електрична, 12) і позивач в своїх позовних заявах просить відновити становище, яке існувало до ухвалення наявних у справі судових рішень, тобто він висловлює незгоду з даними рішеннями судів, що свідчить про відсутність вимог позивача про захист реально існуючого порушеного його права на час розгляду даної справи.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність факту порушення прав позивача, оскільки останній не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, які саме його права були порушені і в який саме, передбачений законом, спосіб вони можуть бути поновлені, тому доводи апеляційної скарги про неможливість розгляду справи в спрощеному порядку судом першої інстанції, судова колегія відхиляє, оскільки спір про спадкові правовідносини не розглядався судом із застосуванням нор матеріального права, а саме книги шостої ЦК України.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 12 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 18 січня 2019 року