Справа № 369/7878/18
Провадження № 2/369/1108/19
11.03.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Бугайовій М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та звільнення майна з-під арешту,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Позика» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та звільнення майна з-під арешту.
Для забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 3616, посвідчений 05.06.2007 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, реєстровий номер 3427.
03 січня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки № 1, відповідно до якого право вимог за договором іпотеки, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Позика».
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.092008 року по справі № 2-2266/08 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором 392 057,20 грн., заборгованість за відсотками 30 621,53 грн., пеню за прострочення кредиту 1 667,50 грн., пеню за прострочення сплати процентів 1 159,50 грн., а також державне мито в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30,00 грн., а всього 427 235,73 грн..

У звязку з непогашенням в повному обсязі заборгованості за кредитним договором заборгованість перед новим кредитором становила 4 484 425,88 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом за кредитом 118 883,29 грн., заборгованість простроченого основного боргу за кредитом 1 980 262,77 грн., заборгованість за нарахованими процентами 30 204,31 грн., заборгованість за простроченими процентами 2 445 075,51 грн..

У звязку з невиконанням ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Позика», як новий кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна 21.10.2009 року Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції за № 9171516 внесено запис про арешт нерухомого майна, зокрема на земельну ділянку загальною площею 1500 кв.м., цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Шпитьки, вул. Смолянська, 5, кадастровий номер :06:003:0014.

Вказаний арешт був накладений на предмет іпотеки після укладення та реєстрації договору іпотеки.

У звязку з невиконанням боржником зобовязань за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Позика» має намір здійснити ряд передбачених чинним законодавством заходів щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, проте відповідний арешт перешкоджатиме вчинити такі дії всупереч Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи викладене, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Позика» просив у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2007 року у розмірі 4 484 425,88 грн., з них заборгованість за основним боргом за кредитом 118 883,29 грн., заборгованість простроченого основного боргу за кредитом 1 980 262,77 грн., заборгованість за нарахованими процентами 30 204,31 грн., заборгованість за простроченими процентами 2 445 075,51 грн., шляхом надання ТОВ «Фінансова компанія «Позика» права на продаж предмета іпотеки, а саме земельної ділянки загальною площею 1500 кв.м., цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Шпитьки, вул. Смолянська, 5, кадастровий номер :06:003:0014, будь-якій особі-покупцеві в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною визначеною на підставі оцінки майна субєкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; звільнити з-під арешту предмет іпотеки, а саме земельну ділянку загальною площею 1500 кв.м., цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Шпитьки, вул. Смолянська, 5, кадастровий номер :06:003:0014; стягнути судові витрати з відповідача.

У судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Позика» не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, тому суд вважав за доцільне провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 78 450,00 доларі США, а позичальник зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 30.05.2017 року.

Для забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 3616, посвідчений 05.06.2007 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, реєстровий номер 3427.

Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно земельна ділянка загальною площею 1500 кв.м., цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Шпитьки, вул. Смолянська, 5, кадастровий номер :06:003:0014.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2008 року позов АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором 392 057,20 грн., заборгованості за відсотками 30 621,53 грн., пеня за прострочення погашення кредиту 1 667,50 грн., пеня за прострочення сплати процентів 1 159,50 грн., а також державне мито в сумі 1700 грн., інформаційно-технічне забезпечення 30 грн., всього 427 235,73 грн..

02 грудня 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» було укладено договір факторингу № 50/1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 05.06.2007 року, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив».

12 грудня 2016 року між «Фінансова компанія «Фінактив» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір факторингу № 50/1-1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 05.06.2007 року, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Позика».

03 січня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки № 1, відповідно до якого право вимог за договором іпотеки, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Позика».

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Позика» направляв на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення умов кредитного договору № 0 від 05.06.2007 року, в якій було зазначено, що йому необхідно погасити існуючу заборгованість у розмірі 4 484 425,88 грн.. Однак відповідач в добровільному порядку заборгованість не погасив.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна 21.10.2009 року Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції за № 9171516 внесено запис про арешт нерухомого майна, зокрема на земельну ділянку загальною площею 1500 кв.м., цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Шпитьки, вул. Смолянська, 5, кадастровий номер :06:003:0014.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та ст. ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з ч.1 ст. 591 ЦК України та ст. 39 Закону України "Про іпотеку" задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом іпотеки, в судовому порядку може здійснюватися виключно шляхом реалізації предмета іпотеки через продаж з публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", де зазначено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

З урахуванням положень ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі , яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що згідно виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що згідно виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотеко держателем права власності на нього за рішення суд, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотеко держатель на підставі ч.3 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

В правовій позиції в постанові ВСУ від 28 вересня 2016 року у справі 6-1243цс16 Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до вимог якого обтяження припиняється шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звераючись з позово до суду позивач ТОВ «Фінансова компанія «Позика» просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 05.06.2007 року шляхом надання ТОВ «Фінансова компанія «Позика» права на продаж предмета іпотеки, а саме земельної ділянки будь-якій особі-покупцеві в порядку вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною визначеною на підставі оцінки майна субєкта оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Однак в обґрунтування заявлених вимог, позивачем не надано суду доказів про проведену оцінку предмета іпотеки, а саме на земельну ділянку загальною площею 1500 кв.м., цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Шпитьки, вул. Смолянська, 5, кадастровий номер :06:003:0014.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та звільнення майна з-під арешту.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Позика», відшкодування судових витрат не здійснюється.

Керуючись 512, 514, 526, 610, 611, 626, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 12, 33 Закону України «Про іпотеку» ст. ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та звільнення майна з-під арешту відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня винесення заочного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.