Справа № 215/4/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Камбул М.О.,

присяжних: - Уманського М.О.,

- Яткевич О.В,

за участю: секретаря - Азаренко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою Комунального закладу «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» Дніпропетровської обласної ради» про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, заінтересована особа: ОСОБА_3,-

СУТЬ СПОРУ:

03.01.2019 представник заявника головний лікар КЗ «КПТД №2» ДОР» Севенко Д.В. звернувся до суду з заявою про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу ОСОБА_3

Заява мотивована тим, що з 18.08.2018 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на диспансерному обліку в КЗ «КПТД №2» ДОР».

Рішенням ЦЛКК від 21.08.2018 було встановлено діагноз мультирезистентної форми захворювання на туберкульоз. ОСОБА_3 лікувався в стаціонарі з 20.08.2018 до 31.10.2018, але самовільно пішов із відділення, та до теперішнього часу ухиляється від лікування.

Хворий неодноразово викликався на лікування та обстеження дільничною службою КЗ «КПТД №2» ДОР», проведена об'ємна робота лікарем-психологом з мотивації до лікування, видано направлення на госпіталізацію повторно 03.11.2018, але пацієнт до теперішнього часу на прийом не з'явився.

Таким чином, ОСОБА_3, не отримуючи належного лікування, будучи хворим на заразну форму туберкульозу, порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб.

На теперішній час згідно висновку фтизіатричної ЦЛКК №3123 від 11.09.2018 хворий ОСОБА_3 є епідемічно небезпечним для оточуючих, має діагноз: МРТБ (21.08.2018) легень (дисемінований) Дестр+. МБТ+. М+. МГ+. Ріф+. К+. Рез І+ (HRE) Рез ІІ + (КmCm). Гіст 0 Кат 4 (ВДТБ). Ког 3 (2018) і за станом здоров'я повинен пройти курс лікування строком вісім місяців або до стійкого абацилювання (до повного виліковування) в умовах стаціонару, тому просить ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_3 пройти обов'язковий курс лікування у КЗ «КПТД №2» ДОР» строком вісім місяців до повного абацилювання (повного виліковування).

03.01.2019 ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі КЗ «КПТД №2» ДОР» про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, заінтересована особа: ОСОБА_3, розгляд справи призначено на 12-30 год. 04.01.2019.

Представник заявникав судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки на електронну адресу закладу.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 в судове засідання не викликався, тому на підставі ч. 1 ст. 345 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати заяву без його участі, оскільки за даними лікарського висновку № 12022 від 11.12.2018 ОСОБА_3 є епідемічно небезпечним для оточуючих.

Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Як вбачається із заяви та доданих до заяви матеріалів заявником, ОСОБА_3 з 18.08.2018 перебуває на диспансерному обліку в КЗ «КПТД №2» ДОР» з діагнозом: МРТБ (21.08.2018) легень (дисемінований) Дестр+. МБТ+. М+. МГ+. Ріф+. К+. Рез І+ (HRE) Рез ІІ + (КmCm). Гіст 0 Кат 4 (ВДТБ). Ког 3 (2018), якого госпіталізовано та направлено на лікування, але 31.10.2018 самовільно пішов з відділення і до теперішнього часу ухиляється від лікування (а.с. 4, 5).

Відповідно до ст. 344 ЦПК України передбачено, що у заяві про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації мають бути зазначені встановлені законом підстави для такої госпіталізації.

Згідно висновку ЛКК КЗ «КПТД №2» ДОР» № 12022 від 11.12.2018, хворий ОСОБА_3 повинен пройти курс лікування строком 8 місяців, або до стійкого абацилювання в умовах стаціонару, тому що є епідемнебезпечним, та становить загрозу для оточуючих (а.с. 3).

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Правові, організаційні та фінансові засади діяльності, спрямованої на протидію виникненню і поширенню захворювання на туберкульоз, забезпечення медичної допомоги хворим на туберкульоз, права, обов'язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері протидії захворюванню на туберкульоз визначено Законом України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» від 5 липня 2001 року № 2586-III.

Згідно ст. 1 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.

Інфекційний контроль за туберкульозом - система організаційних, протиепідемічних та профілактичних заходів, встановлена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоровя, у стандарті інфекційного контролю за туберкульозом, спрямована на запобігання виникненню туберкульозу та зниження ймовірності інфікування мікобактеріями туберкульозу осіб у лікувально-профілактичних закладах, місцях довгострокового перебування людей та проживання хворих на туберкульоз.

Госпіталізація - поміщення особи, хворої на туберкульоз, або особи, стосовно якої існує підозра захворювання на туберкульоз, до стаціонарного відділення протитуберкульозного закладу з метою діагностики, лікування чи ізоляції.

Протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров'я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз.

Ізоляція - відокремлення від оточуючих особи, хворої на заразну форму туберкульозу, з метою унеможливлення передачі інфекції іншим особам, надання медичної допомоги та здійснення контролю за дотриманням протиепідемічного режиму цією особою.

Відповідно до частини третьої статті 20 цього Закону, хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування та проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди і обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я, дотримуючись вимог протиепідемічного режиму.

Згідно ст.11 Закону України „Про протидію захворюванню на туберкульоз",у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих

Зі змісту заяви та доданих матеріалів до неї вбачається, що ОСОБА_3 ухиляється від лікування мультирезистентної форми захворювання на туберкульоз, будучи проінформованим про його стан здоров'я та повідомленим про необхідність проходження курсу лікування, він залишив відділення і до теперішнього часу у закладі не з'являється, чим порушує протиепідемічний режим, але до матеріалів заяви не було додано доказів того, що хворий повідомлявся, викликався до закладу.

Крім того, відповідно до положення ч. 2 ст. 344 ЦПК України, заява подається протягом 24 годин з часу виявлення порушення хворим на заразну форму туберкульозу протиепідемічного режиму.

Таким чином, заявник звернувся до суду не у встановлений строк, а саме, 20.08.2018 ОСОБА_3 був госпіталізований на лікування, який 31.10.2018 самовільно пішов із відділення та до теперішнього часу не з'являється, а із заявою до суду заявник звернувся лише 03.01.2019, тобто через два місяці після виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму, що містить порушення норм встановлених ст. 344 ЦПК України.

Також, Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, статтею 8 передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося згідно із законом, не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було необхідним у демократичному суспільстві у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (рішення ЄСПЛ у справі Ельсхольц проти Німеччини (Elsholz v. Germany), заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Таким чином, особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Тобто втручання повинно бути на підставі закону, що означає в установлений законом строк - 24 години, саме тоді воно може мати легітимну мету та бути необхідним в демократичному суспільстві.

Якщо втручання в право на приватне та сімейне життя відбувається з порушенням закону, то всі інші заходи втрачають сенс, оскільки заявником порушено визначені ст. 344 ЦПК України строки звернення до суду з заявою та не надано доказів про ухилення ОСОБА_3 від проходження лікування, також суду не надано доказів належного виклику ОСОБА_3 на лікування до закладу, відсутні дані про стан його здоров'я на час розгляду справи, тому суд вважає,що слід відхилити заяву КЗ «КПТД №2» ДОР» про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворого.

Керуючись ст.ст. 1, 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», ст.ст. 263, 265, 293, 294, 343-346 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відхилити заяву Комунального закладу «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» Дніпропетровської обласної ради» про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, заінтересована особа: ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду або через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 04 січня 2019 року.

СУДДЯ:

ПРИСЯЖНІ: