Запорізький апеляційний суд
№ 22-ц/807/89/19 Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2013 року у складі судді Прінь І.П. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПУМБ» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року ПАТ «ПУМБ» звернулося до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3

В обґрунтування позову зазначали, що між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний банк", та ОСОБА_4. був укладений кредитний договір №5460321 від 12.06.2007р., згідно з яким позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 20000 доларів США строком до 12.04.2017 року, а відповідач зобов'язався сплатити проценти за користування кредитними коштами та повернути кредит Банку в порядку та у строки, визначені графіком, який є додатком №1 до кредитного договору. 28.08.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №7959491 до кредитного договору про надання позичальнику другого траншу кредиту у розмірі 155348,19 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті (першим траншем) в розмірі 18105,85 доларів США, з цільовим призначенням другого траншу кредиту - погашення частини заборгованості по кредиту за першим траншем.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки №5460527 від 12.06.2007р., згідно з яким відповідачі передали банку в іпотеку квартиру №127 в будинку №90 по пр.. Пролетарському в м. Бердянську. Зазначений договір був посвідчений нотаріусом і накладено заборону відчуження на квартиру.

Згідно з п.п. 4.1.2 п.4.1 ст.4 договору іпотеки у разі невиконання позичальником вимоги іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов'язання, кредитного договору чи договору іпотеки банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з його вартості.

Починаючи з 28 травня 2010 року позичальник не виконує належним чином свої зобов'язання щодо своєчасного погашення основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Банк направив позичальнику лист - вимогу №53 від 18.05.2011р. про дострокове повернення кредиту та процентів по ньому, яку позичальник отримав 25.05.2011р. Проте кредитні кошти протягом встановлених договором 30 календарних днів позичальник банку не повернув. 24.10.2011р. банк направив іпотекодавцям повідомлення №MPL-23/642 від 11.10.2011р. про усунення порушення основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на іпотечне майно. Відповідачі вимоги банку не виконали. Станом на 14.11.2012р. заборгованість позичальника за кредитним договором становить 262067,55 грн. і складається з : заборгованості за сумою кредиту - 155348,19 грн.; заборгованості по непогашеними у строк відсотками - 74706,26 грн.; пені за період з 15.12.2011р. по 14.11.2012р. у сумі 30459,62 грн.; штрафу - 1553,48 грн.

Посилаючись на ці обставини, просили звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, шляхом її продажу з публічних торгів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №5460321 від 12.06.2007р. у розмірі 262067,55 грн. за початковою ціною 234194,00 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати у сумі 2620,68 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2013 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" за Договором кредиту №5460321 від 12.06.2007 року та додаткової угоди до договору №7959491 від 28.08.2009 року в розмірі 262067,55 гривень ( двісті шістдесят дві тисячі шістдесят сім гривень п'ятдесят п'ять копійок), яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 155348,19 грн.; заборгованості по непогашеними у строк процентами - 74706,26 грн.; пені за період з 15.12.2011р. по 14.11.2012р. у сумі 30459,62 грн.; штрафу - 1553,48 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - на квартиру № 127 в будинку №90 по пр.. Пролетарському в м. Бердянську загальною площею 67,8 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., яка складається з: коридору №1=12,0кв.м., кімнати №2= 18,8 кв.м., кімнати №3= 11.6 кв.м., кімнати №4= 9,4 кв.м., кухні №5= 7,1 кв.м. вбиральні №6=0,9 кв.м., ванної №7= 2,6 кв.м., шафи №8= 0,8 кв.м., ложи = 4.5 кв.м.., 3/4 частини якої належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним об'єднанням м. Бердянська 03.10.1997р., по 1/12 частині квартири якої належить ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Бердянською державною нотаріальною конторою 21.04.2007 року за реєстровими номерами №3-924, №3-926, №3-928.

Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною реалізації предмета іпотеки, визначеної на підставі оцінки, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідачем ОСОБА_3 не оспорюється наявність договірних відносин з позивачем та розмір заборгованості за кредитним договором, тому в цій частині рішення суду колегією суддів не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам процесуального закону належним чином не повідомив відповідачів про час та місце судового розгляду є неприйнятним.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції у відповідності до вимог ч.3 ст.122 ЦПК України (яка діяла на момент ухвалення рішення) отримавши данні щодо місця реєстрації відповідачів (а.с.52-54 т.1) постановив ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с.55 т.1).

Копія ухвали від 10 грудня 2012 року про відкриття провадження та призначення попереднього судового засідання на 19 грудня 2012 року з копіями позовної заяви та додатками до неї та судові повітки були надіслані відповідачам, зокрема відповідачу ОСОБА_3 за належною адресою м. Бердянськ, пр.. Пролетарський б. 90 кв. 127 (а.с.56 т. 1)

Проте зазначені документи суду, а сааме: судові повістки про виклик до суду на 19 грудня 2012 року та копії позовної заяви з додатками повернулись на адресу суду у зв'язку із закінченням терміну зберігання (т.63-69).

Ухвалою суду першої інстанції від 09 січня 2013 року справа призначена до судового розгляду на 05 лютого 2013 року, про що відповідачі, зокрема відповівдач ОСОБА_3 були повідомлені шляхом направлення судових повісток та оголошення у пресі (а.с.73).

Судові повістки про виклик відповідачів до суду у вказане судове засідання знову повернулись за закінченням терміну зберігання (а.с.78-80). Додаткове джерело повідомлення судом відповідачів про розгляд справи оприлюднене у пресі (а.с.81).

Згідно до приписів ст.27 ЦПК України (2004 р.)особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

У відповідності до приписів ст. 77 ЦПК України (2004 р.) у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Скаржник, посилаючись на недотримання судом першої інстанції норм процесуального права, не навів жодних обставин, які перешкоджали йому, як відповідачу у справі, отримати судові повістки, які неодноразово направлялись йому на належну адресу, яку він також зазначає в апеляційній скарзі, та скористатись правами передбаченими ст.27, 31 ЦПК України (2004 р.) , у тому числі, щодо подання заперечень проти позову, пред'явлення зустрічного позову.

Таким чином, посилання скаржника про те, що він не знав і не міг знати про слухання справи є безпідставним, оскільки судом першої інстанції вжито всіх процесуальних заходів щодо належного повідомлення відповідача у вказаній справі і у відповідності до приписів закону вони є належно повідомленими.

Твердження апеляційної скарги про неправомірність ухваленого рішення не в заочному порядку досліджувались судом апеляційної інстанції і ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року відхилені (а.с.136-137) т. 1, тому додаткового правового обґрунтування не потребують.

Доводи ОСОБА_3 про те, що банком не було надіслано жодних вимог про усунення порушень або попереджень, повідомлень про те, що було порушено обов'язки , які взяті ОСОБА_4 є непприйнятими.

Зі справи вбачається, що позичальник ОСОБА_4, яка проживає, як і решта відповідачів, за адресою квартири, яка передана в іпотеку, отримавши 25.05.2011 року досудову вимогу банку про повернення суми кредиту та попередження про наслідки у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.38, 39), починаючи з жовтня 2011 року перестала отримувати, як і решта відповідачів, у тому числі ОСОБА_3, направлену банком кореспонденцію на їх адресу (а.с.41-43).

Посилання в скарзі про те, що в оскаржуваному рішенні не зазначено ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у відповідності до правовох позиції Верховного Суду України у справі № 6-2284цс16 є неоьгрунтованими.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У справі, яка розглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, порушення обов'язків іпотекодавцем, прийняв рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу вищевказаного нерухомого майна ПАТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

При цьому суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Велика Палата Верхового Суду у справі №14-11цс18 від 21 березня 2018 року зробила правовий висновок про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2013 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: