ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/1541/18

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/131/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

за участю секретаря судового засідання Шапко В.М.,

учасники судового процесу:

позивач: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»;

відповідач: ОСОБА_2;

особи, які подали скаргу: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_2;

оскаржується ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

прізвище судді: Карапута Л. В.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів, дата складання повного тексту ухвали: 14 листопада 2018 року,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що ОСОБА_2 отримала кредитні кошти відповідно до договору про споживчий кредит № 0 від 10 січня 2007 року, в сумі 42700 швейцарських франків. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань кредитного договору між банком і відповідачем було укладено договір іпотеки №30505Z120 від 10 січня 2007 року.

Відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, в зв'язку з чим утворилася заборгованість за основним боргом і процентами в сумі 22 993,78 швейцарських франків та пені за порушення термінів повернення процентів за кредитом в сумі 15 219,76 грн. В рахунок погашення заборгованості банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №30505Z120 від 10 січня 2007 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2018 року позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» залишено без розгляду.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та ухвалена з порушення норм процесуального права. Зазначало, що залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданням цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя.

ОСОБА_2, не погодившись з ухвалою суду в частині відмови їй у відшкодуванні витрат на правничу допомогу адвоката, звернулася з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої зазначала, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, поданим нею на підтвердження витрат на правничу допомогу.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом встановлено, що позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

До позовної заяви банком було додано оригінал виписки за особовим рахунком НОМЕР_1, належним чином засвідчені копії договору про надання споживчого кредиту від 10.01.2017 року, виписки за особовим рахунком, договору іпотеки №30505z120, паспорта відповідача, банківської ліцензії, статуту банку.

Ухвалою суду першої інстанції від 01 березня 2018 року вкаазану позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання.

28 вересня 2018 року представником відповідача ОСОБА_3 було подано клопотання про витребування оригіналів документів.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 вересня 2018 року клопотання представника відповідача було задоволено та витребувано у ПАТ «УкрСиббанк» оригінал кредитної справи за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 10 січня 2007 року укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, в тому числі меморіальний ордер на підтвердження видачі готівки ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 10 січня 2007 року, зведені облікові бухгалтерські документи ПАТ «УкрСиббанк» по рахункам обліку № 2203, 2208, 2207, 2209, 6397 про заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «УкрСиббанк».

У зв'язку з неможливістю ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення без витребування доказів, які не подано позивачем без поважних причин, в силу ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції ухвалою від 14 листопада 2018 року залишив позов без розгляду.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його передчасним з огляду на наступне.

Положеннями п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що сторони мають обов'язок подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, приписи ч.1 ст..81 ЦПК України визначають, що обов»язок доведення обставин у справі покладається на сторони, а суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов»язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України.

Зазначені виключення передбачають, що суд, встановивши, що у конкретному випадку цивільне судочинство (всупереч принципу добросовісності здійснення процесуальних прав) використовується стороною не за призначенням, має право витребувати всі потрібні докази, які на його думку, слугуватимуть для підтвердження або спростування підозр у добросовісному здійсненні стороною своїх процесуальних прав.

Суд може з власної ініціативи збирати докази відповідно до ч. 7 ст. 85, ч. 6 ст. 95, ч. 5 ст. 100, ст. 103, ч. 2 ст. 456 ЦПК України.

Втім, у даній справі підстави для збирання доказів судом, встановлені приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України, були відсутні.

Чинна редакція ЦПК надає більш детальну регламентацію строків подання доказів, що, об'єктивно, мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування. Зокрема, за правилом ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 3 ст. 83 ЦПК).

У даній справі відповідачем до відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 26.09.2018 року(а.с. 148, 149), жодних доказів на підтвердження заперечень проти позову приєднано не було, в подальшому, 28.09.2018 року було надіслано клопотання про витребування у позивача кредитної справи та ряду інших, наведених вище документів без зазначення належних підстав для такого витребування.

Положеннями ч.1 ст.84 ЦПК України прописано, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом і це клопотання має бути подано в строк, зазначений у ч. 2,3 ст.83 ЦПК України. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли пропущення встановленого строку обґрунтовано поважністю причин такого пропущення.

Наведених положень процесуального закону відповідачем дотримано не було, однак судом першої інстанції було витребувано від позивача докази без належного правового обґрунтування такої необхідності.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2018 року банк надіслав заяву на виконання ухвали суду про витребування доказів, в якій повідомив, що кредитна справа існує в електронному вигляді та до заяви було додано документи під назвою «Кредитна справа», стверджуючи, що подані документи є електронною версією кредитної справи.

Приписами п.9 ч.1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не надав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Зважаючи на те, що документи на вимогу суду фактично позивачем було подано і в матеріалах справи містяться належно завірені копії документів, необхідні для розгляду даної справи, судом першої інстанції було залишено позовну заяву без розгляду з порушенням п.9 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

За таких обставин, ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою.

ОСОБА_2 просила скасувати ухвалу суду в частині відмови їй у відшкодуванні витрат на правничу допомогу адвоката за рахунок позивача, вказуючи на те, що витрати нею понесені та підтверджені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 5 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно вимог ч.ч.1-2 статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи викладене, залишення судом позову без розгляду не завжди є наслідком необґрунтованих дій позивача, зокрема, у даній справі матеріали не містять відомостей, які б свідчили про необґрунтованість дій позивача при зверненні до суду з даним позовом. Питання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката має вирішуватись при розгляді справи по суті в суді першої інстанції, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню в частині скасування ухвали щодо висновків суду про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд, доходить висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2018 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання: Судді: