КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/2388/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року у складі судді Українця В.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 12 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Відповідно до умов цього договору банк надав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті в сумі 59 900 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 12 грудня 2027 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 10,80 % річних.

31 грудня 2014 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої змінено графік погашення кредиту та розмір процентної ставки.

Відповідно до п.7.1. кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Станом на 10 листопада 2016 року відповідачем прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом, що становить 38 028 доларів 73 центи США, та пені в розмірі 9034 гривні 92 копійки, з яких: 35535 доларів 75 центів США - кредитна заборгованість; 2492 долари 98 центів США - заборгованість по процентах; 2940 гривень 16 копійок - пеня за прострочення сплати кредиту; 6094 гривні 76 копійок - пеня за прострочення сплати процентів.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань по кредитному договору є укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 договір поруки №74486 від 12 грудня 2006 року.

31 грудня 2014 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до якої поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання.

Згідно з п.1.3. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язання останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом в розмірі 35 535 доларів 75 центів США, заборгованість по процентам у сумі 2 492 долари 98 центів США; пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 2 940 грн. 16 коп.; пеню за прострочення сплати процентів у сумі 6 094 грн. 76 коп. та судовий збір у розмірі 14 716 грн. 89 коп.

Відмовлено в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині вимог до ОСОБА_3

В апеляційній скарзі позивача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з ОСОБА_3 та ухвалення в цій частині нового судового рішення, яким позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що порука ОСОБА_3 припинена, оскільки позивачем пропущений шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя, а тому вимоги про стягнення коштів з цього відповідача не ґрунтуються на законі.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 12 грудня 2006 року уклали договір про надання споживчого кредиту в сумі 59 900 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 12 грудня 2027 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 10,80 % річних, що підтверджується наданою суду копією договору №0.

Статут АКІБ «УкрСиббанк» викладено в новій редакції, відповідно до якої назва банку була змінена на Публічне Акціонерне Товариство «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків АКІБ «УкрСиббанк».

31 грудня 2014 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої змінено графік погашення кредиту та змінено розмір процентної ставки.

Згідно з п.7.1. кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

За ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту.

За статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сплата процентів та пені за несвоєчасне повернення кредиту обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погашував суму кредиту та відсотки за користування кредитом.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст.530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, станом на 10 листопада 2016 року відповідачем прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом, що становить 38028 доларів 73 центи США, та пені в розмірі 9034 грн 92 коп, з яких: 35535 доларів 75 центів США- кредитна заборгованість; 2492 долари 98 центів США - заборгованість по процентах; 2940 грн 16 коп - пеня за прострочення сплати кредиту; 6094 грн 76 коп - пеня за прострочення сплати процентів.

Розрахунок загальної суми заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору станом на 10 листопада 2016 року наданий суду і як зазначив суд, відповідає вимогам закону.

Забезпеченням виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань по кредитному договору є укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 договір поруки №74486 від 12 грудня 2006 року.

31 грудня 2014 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до якої поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов'язання.

Згідно з п.1.3. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язання останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п.3.1. договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_2 здійснив останній платіж 12 січня 20016 року (а.с.31-34).

Наступний платіж ОСОБА_2 мав здійснити 12 лютого 2016 року.

Вбачається, що шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя сплинув 12 серпня 2016 року.

ПАТ «УкрСиббанк» направив ОСОБА_3 вимогу щодо необхідності погашення заборгованості лише 15 вересня 2016 року (а.с.28-29), яку остання отримала 22 вересня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.30).

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що порука ОСОБА_3 припинена, оскільки позивачем пропущений шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя, а тому вимоги про стягнення коштів з цього відповідача не ґрунтуються на законі.

Апелянт же обґрунтовує своє вимоги і вираховує строки не з часу останнього платежу, а з часу направлення вимоги.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: