Справа № 750/7783/18
Провадження № 2/750/55/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення,

в с т а н о в и в:

30.07.2018 позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення. В обґрунтування позову вказала, що 10.05.2007 батько позивача подарував їй квартиру за адресою: вул. Всіхсвятська (50 років СРСР) 6А кв. 31 у м. Чернігові. На момент дарування у квартирі проживала без реєстрації ОСОБА_4, де й мешкає по даний час. Остання була дружиною померлого батька. Добровільно відповідач звільнити помешкання відмовляється, договір найму укладати відмовляється, при цьому зареєстрованою у спірному приміщенні не значиться, відтак створює перешкоди для права користування та розпорядження майном - квартирою за адресою: вул. Всіхсвятська (50 років СРСР) 6А кв. 31 у м. Чернігові.

Представник позивача позов підтримав та наполягав на задоволенні.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні. Відповідач подала до суду письмовий відзив, у якому вказала, що про договір дарування квартири відповідачу відомо не було. Зазначила, що позивач не пропонувала укласти договір найму, не висувала вимоги звільнити приміщення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 10.05.2007 ОСОБА_5 передав безоплатно у власність ОСОБА_3 квартиру за адресою: вул. Всіхсвятська (50 років СРСР) 6А кв. 31 у м. Чернігові (а.с.8).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14848403 від 11.06.2007 квартира за адресою: вул. Всіхсвятська (50 років СРСР) 6А кв. 31 у м. Чернігові належить ОСОБА_3 в цілому на праві приватної власності (а.с.10).

Вказаний факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131808347 від 27.07.2018 (а.с.11).

Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 02.07.2018 № 5544 станом на 25.06.2018 у квартирі за адресою: вул. Всіхсвятська (50 років СРСР) 6А кв. 31 у м. Чернігові значиться ОСОБА_3 як квартиронаймач без реєстрації. Зареєстрованих осіб не значиться (а.с.13).

Згідно висновку про результати перевірки за зверненням ОСОБА_3 від 01.06.2018, затвердженого начальником ЧВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_3 звернулась до поліції із проханням вжити заходів щодо колишньої дружини покійного батька ОСОБА_4, яка відмовляється звільнити квартиру за адресою: вул. Всіхсвятська (50 років СРСР) 6А кв. 31 у м. Чернігові. ОСОБА_4 повідомила, що вказану квартиру придбала за спільні кошти в 1996, та після смерті чоловіка у 2010 році продовжувала утримувати квартиру та сплачувати комунальні послуги (а.с.14).

Позивач ОСОБА_3 неодноразово зверталась до відповідача ОСОБА_4 із проханням звільнити належну позивачу на праві власності квартиру (а.с.56, 57,58).

Свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що він є чоловіком ОСОБА_7, до укладення договору дарування між його дружиною та її покійним батьком в спірній квартирі проживали батько ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_4 Ті ж самі особи проживали у даній квартирі і після укладення договору дарування до смерті батька позивача. Після смерті батька позивача в квартирі проживали ОСОБА_4 та її співмешканець. В день похорон батька дружина повідомила сина ОСОБА_4, що їй належить на праві власності дана квартира згідно договору дарування. Крім того, неодноразово писала відповідачу листи з вимогами про виселення із спірної квартири, проте, відповідач їх не отримувала. Останнє усне повідомлення про необхідність виселення із квартири або укладення договору найму було здійснене його дружиною минулого року. Крім того, зазначив, що по вул. Рокосовського, де зареєстрована відповідач проживає її син.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що він є другом позивача і рік тому в приміщенні кафе McDonald's був присутнім при врученні ОСОБА_3 ОСОБА_4 повідомлення про необхідність виселення з її квартири, з яким у його присутності відповідач ознайомилася, проте висловила свою незгоду із вказаною вимогою.

Свідок ОСОБА_9В також повідомила суду, що була присутньою при врученні у приміщенні кафе McDonald's ОСОБА_4 повідомлення про необхідність виселення з квартири, з яким остання ознайомилася, проте нічого не підписувала. Крім того, зазначила, що особисто з ОСОБА_4 не знайома, що повідомлення вручалося саме ОСОБА_4 їй повідомила ОСОБА_3

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 3 ст. 98 Житлового кодексу визначено, що тимчасові жильці зобов'язані на вимогу власника будинку негайно звільнити приміщення, яке вони займають. У разі відмови в цьому, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 109 ЖК вказує, що виселення із жилих приміщень допускається з підстав, встановлених законом та в судовому порядку.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 8 Конвенції стосується прав особливої важливості для особистості людини, її самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див., mutatis mutandis, рішення від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» («Connors v. the United Kingdom»), заява № 66746/01, § 82).

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Оскільки зміст і спрямованість діяльності держави визначають права та свободи людини і їх гарантії, а утвердження та забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (частина друга статті 3 Конституції України) та у зв'язку із тим, що позивачем доведено, що відповідач безпідставно (без належної правової підстави) проживає у спірній квартирі за адресою: вул. Всіхсвятська (50 років СРСР) 6А кв. 31 у м. Чернігові, хоча зареєстрована та має право користування квартирою 210 в будинку 14-б по вулиці Рокосовського в м. Чернігові з 17.07.1979 року (а.с.17), то суд доходить висновку про зобовязання ОСОБА_4 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 (місце проживання: прос. Миру, 180-а, кв. 47, м. Чернігів, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) права користування та розпорядження своїм майном квартирою за адресою: вул. Всіхсвятська (50 років СРСР) 6А кв. 31 у м. Чернігові шляхом виселення ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 704 грн. 80 коп. у повернення судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено 16.01.2019.

Суддя Л.В. Карапута