КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/2150/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року, ухвалене у складі судді Грегуль О.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилається на те, що 19 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 91 260 грн., які вона зобов'язалась повернути не пізніше 19 серпня 2015 року та сплатити проценти за користування коштами у розмірі 20,9 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19 серпня 2008 року між кредитором та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Позичальник зобов'язань не виконував, у зв'язку із чим станом на 28 липня 2015 року його зобов'язання перед банком складають 86 519 грн 13 коп. по тілу кредиту та 153 864 грн 86 коп. по відсоткам.

ПАТ «Дельта Банк» є новим кредитором за зобов'язаннями позичальника та договорами забезпечення на підставі укладеного 08 грудня 2011 року з ПАТ «УкрСиббанк» договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 240 383 грн 99 коп. заборгованості за кредитом і відсотками.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Посилається на безпідставне підвищення кредитором процентної ставки до рівня 41,8% та неповідомлення про це позичальника, як передбачено у договорі, а також на неправильність нарахування процентів, які явно є завищеними. Зазначає, що судом безпідставно не застосовано строків позовної давності, про що подавалась відповідна заява. Крім того, вказує на те, що кредитором зобов'язаних осіб не повідомлено про відступлення права вимоги, у зв'язку із чим вони вправі не здійснювати на його користь виконання. Заперечує факт переходу прав вимоги, оскільки витяг із Акту з інформацією про відступлені права за договором, на відміну від самого договору відступлення вимог, нотаріально не посвідчений, із змісту витягу не можливо установити обсяги відступлених прав, а також неможливо дійти висновку з якого саме документу здійснено цей витяг.

Вказана апеляційна скарга вже була предметом розгляду в апеляційному суді.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2 - задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове наступного змісту. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 12 640,43 грн. заборгованості за поточними відсотками та 38 025,05 грн. заборгованості за кредитом, а всього 50 665,48 грн. В іншій частині вимог - відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задоволено частково, рішення Апеляційного суду міста Києва від 06 жовтня 2016 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, в якому просить стягнути заборгованість у розмірі 86 519 грн 13 коп. по тілу кредиту та 153 864 грн 86 коп. по відсоткам.

Посилається на те, що позичальник зобов'язань за кредитним договором укладеним 19 серпня 2008 року з ПАТ «УкрСиббанк» не виконував, у зв'язку із чим утворилась відповідна заборгованість.

ПАТ «Дельта Банк» є новим кредитором за зобов'язаннями позичальника та договорами забезпечення на підставі укладеного 08 грудня 2011 року з ПАТ «УкрСиббанк» договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за указаним договором, які є обов'язковими для виконання, позичальник не виконував належним чином, допустив заборгованість за указаними кредитом, яка підлягає стягненню у повному обсязі відповідно до наданого банком розрахунку, який визнав обґрунтованим. Відповідачка не надала суду доказів, які б свідчили про те, що заміна кредитора, перешкоджала останній належним чином виконати договірні зобов'язання, щодо погашення кредиту і відсотків за користування ним. Посилання відповідачки на порушення правильності нарахування відсотків за користування кредитом, не підтвердженні доказами та спростовуються положеннями пункту 1.3.1. умов договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 19 серпня 2008 року, якими врегульовано нарахування відсотків за користування кредитом при належному і неналежному виконанні договірних зобов'язань. Конкретна сума заборгованості, яка перейшла до позивача при передачі йому права вимоги до відповідачів підтверджується додатком № 1 переліку прав вимоги за кредитами, тому ці доводи визнав необґрунтованими.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 19 серпня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 91 260 грн., які вона зобов'язалась повернути не пізніше 19 серпня 2015 року та сплатити проценти за користування коштами у розмірі 20,9 % річних.

Відповідно до п.1.3.1 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 19 серпня 2008 року, за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з насупного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Згідно п.5.3 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 19 серпня 2008 року, сторони погодили, що банк має право, у випадках настання обставин передбачених у підпункті «а» пункту 5.2 кредитного договору, а саме порушення позичальником кредитної дисципліни, та до підпункту «б» пункту 5.2 договору - процентну ставку за користування кредитними коштами автоматично нараховувати у розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 договору.

Отже, автоматичне нарахування подвійної відсоткової ставки, від ставки що діє, застосовуються як відповідальність позичальника за порушення кредитної дисципліни, яку сторони передбачили умовами зазначеного договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором19 серпня 2008 року між кредитором та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Проте, позичальник зобов'язань не виконував, у зв'язку із чим станомна 28 липня 2015 року утворилась заборгованість.

ПАТ «Дельта Банк» є новим кредитором за зобов'язаннями позичальника та договорами забезпечення на підставі укладеного 08 грудня 2011 року з ПАТ «УкрСиббанк» договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, що відповідає положенням статей 512, 516 ЦК України.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за вказаним договором є обов'язковим до виконання, яке позичальник не виконував належним чином, допустив заборгованість за вказаним кредитом, яка підлягає стягненню у повному обсязі відповідно до наданого банком розрахунку.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Колегія суддів погоджується з висновок суду першої інстанції в тій частині, що правовідносини сторін виникли внаслідок невиконання відповідачами умов договорів кредиту та поруки, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що 08 лютого 2016 року представником відповідача до суду подана заява про застосування строків позовної давності за кожним із щомісячних платежів.

Відповідно до рішення суду першої інстанції у застосуванні строків позовної давності відмовлено з посиланням на те, що строк дії договору споживчого кредиту закінчується 19 серпня 2015 року, а з вимогами позивач звернувся 31 серпня 2015 року.

Проте, судом першої інстанції не враховано наступне.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Заумовами кредитного договору, строк виконання зобов'язань встановлений не пізніше 19 серпня 2015 року, а позовну заяву було подано до суду 31 серпня 2015 року.

Судом першої інстанції не враховано вказані вимоги закону, умови спірного договору щодо строку дії договору та те, що після закінчення строку дії договору проценти, передбачені у договорі, нараховуватись не можуть.

Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 31 серпня 2012 року (включно) по 19 серпня 2015 року, в межах строку позовної давності, заборгованість за кредитом становить 38 025,05 грн., за підвищеними відсотками 81 204,91 грн., поточними відсотками 12 640,43 грн.

За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення в солідарному порядку з відповідачів в межах строку позовної давності заборгованість за кредитом в сумі 38 025 грн. 05 коп., 12 640 грн. 43 коп. - заборгованість за поточними відсотками та 81 204 грн. 91 коп. - заборгованість за підвищеними відсотками.

Доводи апеляційної скарги в частині недоведеності факту відступлення новому кредиторові прав вимоги та посилань на неповідомлення зобов'язаних осіб, колегія суддів не приймає до уваги враховуючи наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до даних нотаріально посвідченої Виписки з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, що укладений 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець), оригінал якої долучено до матеріалів справи, а також додатку №1 (Перелік прав вимоги за кредитами) із інформацією про кредитування ОСОБА_3за кредитним договром щодо якого розглядається ця справа, які зшиті та завірені нотаріусом; фотокопії Акту від 15 лютого 2012 року прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами із інформацією про особу позичальника; фотокопії Акту приймання-передачі від 19 грудня 2011 року із підписами керівних осіб та печатками банків, є належними та вичерпними доказами, що ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до відповідачів у обсязі, що належало ПАТ «УкрСиббанк».

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні не позбавляє нового кредитора права вимагати виконання за договором, зокрема і у судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає зміні в частині розміру заборгованості з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 38 025 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом, 12 640 грн. 43 коп. - заборгованість за поточними відсотками, 81 204 грн. 91 коп. - заборгованість за підвищеними відсотками, а всього 131 870 грн. 39 коп.

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України враховуючи обставини справи та зміст позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі по 659 грн. 35 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року - змінити в частині розміру заборгованості та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () 38 025 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом, 12 640 грн. 43 коп. - заборгованість за поточними відсотками, 81 204 грн. 91 коп. - заборгованість за підвищеними відсотками, а всього 131 870 грн. 39 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі по 659 грн. 35 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.