КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/2747/18
Провадження № 2/488/346/19
У Х В А Л А

іменем України

21.02.2019 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Лазаревої Г.М.,

при секретарі Чуб Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Державний нотаріус Другої державної нотаріальної контори ОСОБА_4, про визнання договору дарування частково недійсним, -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2018 році позивач звернувся до суду до відповідача із позовом, в якому просить визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та поновити строк позовної давності; визнати частково недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 02.09.2008 року, посвідчений державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 284, в частині дарування 1/3 частини належної ОСОБА_5, який помер 02.06.2018 року.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 02.06.2018 року помер його брат ОСОБА_5, який на випадок своєї смерті 06.07.2017 року залишив заповіт, за яким заповів усе своє майно позивачу. Відповідач по справі є донькою померлого. Перед смертю ОСОБА_5 розповів позивачу, що він, не розуміючи значення своїх дій, оформив разом із своєю дружиною ОСОБА_6, яка також померла 20.10.2008 року, договір дарування частки квартири на ім'я відповідачки по справі.

Посилаючись на те, що на протязі 2007 року та 2008 року, тобто у період часу, до якого відносяться вчинені ним дії щодо розпорядження майном, у брата суттєво погіршилася пам'ять, що ставило під загрозу його повноцінне життя, проходження ним курсу лікування з приводу цього, позивач просить позов задовольнити.

23.08.2018 року представником позивача була надана заява про направлення судового доручення до іноземного суду, щодо допиту в якості свідків лікарів та спеціалістів з психоневрології, у яких ОСОБА_5, який помер 02.06.2018 року в період часу з 2008 року по 2017 роки перебував на лікуванні, а також отримував консультаційні послуги щодо стану свого здоровя та проходив медичні обстеження, а саме:

- лікаря психіатра ОСОБА_7, яка працює в БУ «Ханти-Мансійський психо - неврологічній лікарні», яка розташована за адресою: вул. Гагаріна 106, м. Ханти Мансійськ, Ханти-Мансійського автономного округу, Росія,62801;

- професора психіатрії Сургутського державного університету, лікаря психіатра вищої категорії ОСОБА_8,який працює в Сургутському державному університеті, який розташований за адресою: пр. Леніна 1, м.Сургут, Ханти-Мансійський автономний округ, Росія,628403

- старшого викладача кафедри психології Сургутського державного університету ОСОБА_9, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2, Ханти-мансійський автономний округ Югра, Росія.

Відповідно до ст. 76 та ст.77 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

В матеріалах справи та в заяві, наданої Позивачем, відсутні будь - які докази, а саме оригінали або належним чином завірені копії документів про лікування або отримання консультативних послуг, медичного обстеження ОСОБА_5 в медичних установах Ханти-Мансійського автономного округу, Росії. Крім того, стороною відповідача було надано довідку про те, що померлий був у 2008 році працевлаштованою людиною, працював на посаді вихователя з виконання обовязків художника у Миколаївській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті №2 Миколаївської обласної ради з 01.09.1997 року по 29.02.2012 рік та звільнився за власним бажанням. Стороною позивача не надано доказів щодо перебування на лікуванні ОСОБА_5 в момент вчинення оспорюваного правочину

На підставі ст. ст. 78-80, 86 ЦПК України показання свідків не є належним доказом психічного стану особи, крім того обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування,

Керуючись ст.ст. 182,189, 200 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про направлення судового доручення до іноземного суду, а саме до Сургутського місцевого суду Ханти-Мансійського округу Югри, Росія про допит в якості свідків: ОСОБА_8; ОСОБА_7, ОСОБА_9

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.М. Лазарева