КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/8820/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4196/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року у складі судді Таран Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Зазначав, що разом із відповідачем є наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Вказана, квартира не приватизована, а відповідач в ній не проживає з лютого місяця 2014 року, у зв'язку з чим виникла значна заборгованість за комунальні послуги.

Посилаючись на те, що позивач вважає, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки понад шість місяців не проживає у квартирі, не цікавиться нею та не приймає участі в оплаті її квартплати та комунальних послуг, просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в кВ.АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1, ніколи не перешкоджав ОСОБА_2 в користуванні належною їм на підставі ордеру від 16 листопада 1984 року за № 51365 квартирою, проте, відповідач з лютого 2014 року квартиру не відвідував, його особисті речі в ній відсутні.

Посилаючись на вказане та безпідставність розгляду позову в порядку спрощеного провадження, позивач просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі ордеру серії Б № 51365, виданого 16 листопада 1984 року на ім'я відповідача - ОСОБА_2 на сім'ю з двох чоловік ОСОБА_2 та його дружину ОСОБА_3 на право зайняття квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з відсутності правових підстав до його задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1, ніколи не перешкоджав ОСОБА_2 в користуванні належною їм на підставі ордеру від 16 листопада 1984 року за № 51365 квартирою, проте, відповідач з лютого 2014 року квартиру не відвідував, його особисті речі в ній відсутні, колегія суддів визнає такими, що не вказують на наявність підстав до визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Положенням ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Положеннями керівних роз'яснень, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності(перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В матеріалах справи не міститься доказів неповажності причини відсутності відповідача у наданому йому житловому приміщенні.

При цьому, з ордеру від 16 листопада 1984 року за № 51365 убачається надання квартири у користування саме відповідачу із дружиною.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов'язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин, чи з підстав вибуття на постійне місце проживання за іншою адресою (ст. 104 ЖК), що матеріалами справи не доведено.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Як на підставу обґрунтованості позовних вимог позивач зазначав, що ОСОБА_2 залишив квартиру у лютому 2014 року, невиключно виїхав у Росію, проте місце його знаходження невідоме.

Між тим, доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не долучено.

Відповідно до долучених до справи в суді апеляційної інстанції матеріалів, відповідач з березня 2014 року перебуває у розшуку органами поліції (а.с.69-72).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням зазначеного та матеріалів справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення заявленого по справі позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: