У Х В А Л А

іменем України

"15" січня 2019 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхов О. І. розглянувши позовну заяву з додатками ОСОБА_1 до голови Білоцерківської державної районної адміністрації ОСОБА_2, начальника відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури ОСОБА_3 про оскарження рішення Білоцерківської районної державної адміністрації про відмову у видачі дозволу на будівництво, зобовязання надати дозвіл на виготовлення будівельного паспорта та будівництво, -

В С Т А Н О В И В:

17.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до голови Білоцерківської державної районної адміністрації ОСОБА_2, начальника відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури ОСОБА_3, в якому просила скасувати відмову Білоцерківської районної державної адміністрації, надати дозвіл на виготовлення будівельного паспорта і дозволити будівництво будиночка та господарської будівлі.

Ухвалою судді від 22.12.2018 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху.

11.01.2019 року ОСОБА_1 виконала ухвалу судді від 22.12.2018 року та усунула зазначені в ухвалі недоліки.

Суддя, вивчивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Із роз'яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вбачається, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним, суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» Відповідно до пункту 3 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року № 294, основними завданнями Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме:

внесення на розгляд Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань, що належать до сфери діяльності Держархбудінспекції;

здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил;

виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках.

Викладене вказує, що зазначені правовідносини є публічно-правовими, а справи зі спорів, що виникають між суб'єктами цих відносин, є адміністративними.

У зв'язку з цим юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за участю Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її територіальних органів, у тому числі й ті, які виникають під час виконання повноважень:

у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (закони України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII "Про основи містобудування", від 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності", від 14 жовтня 1994 року № 208/94-ВР "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", від 20 травня 1999 року № 687-XIV "Про архітектурну діяльність", від 5 квітня 2007 року № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", частина восьма статті 4 Закону України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", частина п'ята статті 11 Закону України від 5 листопада 2009 року № 1704-VI "Про будівельні норми");

у сфері ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури (стаття 17 Закону України від 20 травня 1999 року № 687-XIV "Про архітектурну діяльність", Закон України від 1 червня 2000 року № 1775-III "Про ліцензування певних видів господарської діяльності").

Як вбачається з матеріалів позову, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до голови Білоцерківської державної районної адміністрації ОСОБА_2, начальника відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури ОСОБА_3 про оскарження рішення Білоцерківської районної державної адміністрації про відмову у видачі дозволу на будівництво, зобовязання надати дозвіл на виготовлення будівельного паспорта та будівництво, отже, вбачається спір, що належить до спорів у сфері публічно-правових відносин, і відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі «Конвенція») кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інтерпретація суті конструкції "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом з прав людини (далі «ЄСПЛ», «Суд») у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України". Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію "суд, встановлений законом": організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Статтею 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено право особи на розгляд її справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

За приписами ЦПК України (у редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року) рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності).

З наведеного вбачається, що розгляд справи Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, як судом загальної юрисдикції з порушенням правил предметної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та безумовною підставою для скасування ухваленого у справі рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В зв'язку з чим, у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до голови Білоцерківської державної районної адміністрації ОСОБА_2, начальника відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури ОСОБА_3 про оскарження рішення Білоцерківської районної державної адміністрації про відмову у видачі дозволу на будівництво, зобовязання надати дозвіл на виготовлення будівельного паспорта та будівництво слід відмовити.

Разом з тим суд роз'яснює, що згідно Кодексу адміністративного судочинства України позивач може звернутись з даним позовом до відповідного адміністративного суду за правилами адміністративного судочинства.

Заявником ОСОБА_1 при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією № ПН 55 від 14.12.2018 року та 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією № 80 від 11.01.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, згідно з п. 3 ч. 1ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається у разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Враховуючи вищевикладене, вважаю за необхідне повернути ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 19, 133, п. 1 ч. 1 ст. 186, ст.ст. 265, 273, 353, 354 ЦПК України, п. 3 ч. 1, 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У відкритті провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до голови Білоцерківської державної районної адміністрації ОСОБА_2, начальника відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури ОСОБА_3 про оскарження рішення Білоцерківської районної державної адміністрації про відмову у видачі дозволу на будівництво, зобовязання надати дозвіл на виготовлення будівельного паспорта та будівництво відмовити.

Позовну заяву з додатками повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Повернути ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією № ПН 55 від 14.12.2018 року та судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією № 80 від 11.01.2019 року.

Зобов"язати Білоцерківське управління Державної казначейської служби України Київської області, яке розташоване за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Я. Мудрого, 36 , повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80коп., що підтверджується квитанцією № ПН 55 від 14.12.2018 року та судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією № 80 від 11.01.2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання, лише в частині відмови у відкритті провадження.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяОСОБА_4