У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"28" березня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Попрас В.О.,
при секретарі - Томіної І.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу та на неправомірну бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України під час виконання судового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики, процентів за користування позикою, неустойки, -
Стягувач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, просить розглядати скаргу за її відсутності. Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, боржник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, заяв про відкладення судового розгляду до суду не надходило.
Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Враховуючи ті обставини, що скарга підлягає розгляду у найкоротші терміни і неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду скарги, а надання доказів на підтвердження своїх доводів є правом сторони, суд вважає за можливе розгляду справу у відсутності не зявившихся сторін, які повідомлені належним чином про час та дату судового розгляду.
Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування скарги, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги частково, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
11 березня 2016 року Київським районним судом м. Харкова виконавчий лист ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на її користь заборгованості за договором позики від 16.03.2012 р., що складається з неповернутої частини позичених коштів, процентів за користування позикою, неустойки на загальну суму 830800 доларів США, що є еквівалентним за курсом НБУ станом на 07.12.2015 р. становить 19647276,82 грн.
10.05.2016 р. постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження ВП №51034767.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.
Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у звязку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про розяснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій субєктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
В постанові про повернення виконавчого документу від 30.11.2018 р. зазначено, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.05.2016 р. було направлено сторонам. У строк наданий на самостійне виконання рішення суду боржником не виконано, у звязку із чим направлені запити до відповідних установ з мето виявлення коштів, цінних паперів, рухомого та нерухомого майна боржника, а також винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідні записи внесено до реєстрів обтяжень. Згідно відповідей на запити державного виконавця реєструючи ми органами повідомлено, що цінних паперів, земельних ділянок, нерухомого майна, транспортних засобів, сільськогосподарської техніки, та іншого будь-якого майна, належного боржнику на праві власності, - за боржником не зареєстровано. Згідно відповіді органів Пенсійного фонду України боржник не значиться зареєстрованою особою, яка працює за трудовими договорами, пенсії не отримує. Згідно відповіді органів Державної фіскальної служби відкритих рахунків в банківських установах боржник не має. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон j відчуження об'єктів нерухомого майна відомості, щодо реєстрації права власності за боржником нерухомого майна, на яка можливо звернути стягнення відсутні. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів щодо даного боржника не знайдено.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Згідно з ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Надані суду головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_6 матеріали виконавчого провадження ВП №51034767 не містять доказів здійснення відповідно до ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» неодноразових заходів щодо перевірки майнового стану боржника та щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника, не було зроблено перевірки наявності майна боржника, що знаходиться за місцем реєстрації боржника, не було зроблено його опису, не накладений арешт. Не надано доказів, що боржнику відомо про відкриття провадження, що боржник ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання зобовязання, покладених на неї рішенням суду.
Державний виконавець не реалізував можливість вплинути на боржника шляхом обмеження її у праві виїзду за межі України і не звернувся до суду із відповідним поданням в порядку п.18 ч.2 ст.11 Закону № 606-XTV та ст. 377 ЦПК України.
Якщо боржник ОСОБА_3 свідомо та умисно не виконує рішення суду, яке набрало законної сили, державний виконавець зобов'язаний накласти на боржника штраф в порядку ст. 188-13 КУпАП.
Якщо боржник ОСОБА_3 свідомо добровільно не виконує рішення суду, яке набрало законної сили, державний виконавець зобов'язаний був внести подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно ст. 382 КК України.
Отже, державним виконавцем не вжито всіх можливих заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», щодо примусового виконання рішення суду.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2015 року у справі № 640/16616/15-ц до теперішнього часу не виконано.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конституції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першої статті 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що скарга ОСОБА_1 на постанову державного виконавця від 30.11.2018 року про повернення виконавчого документу стягувану є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.452 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно наданих ОСОБА_1 розрахунків витрати, пов'язані із наданням професійної правничої допомоги, складають 2560 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 260, 447-453, ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_6 від 30 листопада 2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу за виконавчим листом № 640/16616/15-ц, виданий Київським районним судом м. Харкова 11 березня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 16 березня 2012 року, що складається з неповернутої частини позичених коштів, процентів за користування позикою, неустойки на загальну суму 830800 доларів США, що є еквівалентним за курсом НБУ станом на 07.12.2015 року становить 19647276,82 грн.

Зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України вчинити визначені законом дії, необхідні на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року у справі № 640/16616/15-ц.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, , на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судові витрати на правову допомогу в розмірі 2560 грн./дві тисячі пятсот шістдесят грн./

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги, протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо було оголошено вступну та резолютивну частину ухвали або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в цей же строк з дня вручення йому копії рішення (ухвали).

Повний текст ухвали виготовлений 02.04.2019 р.

СУДДЯ -