РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 564/856/17

Провадження № 22-ц/4815/16/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Левчук В.В.

Рішення ухвалене в м. Костопіль

Дата складання повного тексту рішення 19.02.2018.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю представників сторін адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, страхова компанія Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Глобус" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.), треті особи - ОСОБА_6, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" (далі - ТДВ СТДВ "Глобус") про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року позов ОСОБА_5 до ФОП ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, ТДВ СТДВ "Глобус" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково : стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 75804, 03 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 25000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що ФОП ОСОБА_4 згідно ліцензії НОМЕР_3, яка видана 29.10.2010 здійснює перевезення пасажирів пасажирськими автобусами у тому числі автобусом "MERCEDES BENZ 611D", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 по маршруту АС Чайка Рівне - м. Костопіль. З 2015 року третя особа - ОСОБА_6 фактично припинив виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку та виконував разові рейси у час, який його влаштовував. Фактично він працював по цивільно-правовому договору, а договір, який був у наявності в матеріалах справи є формальним, оскільки це є умовою надання послуг з перевезення пасажирів та припинив свою дію. Дана обставина не була з'ясована судом та зроблено передчасний висновок, що ОСОБА_6 є найманим працівником.

Покликаючись на вимоги ст.ст. 23, 1167, 1172, 1187 ЦК України, Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", КзпП України та постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013, правових позицій ВССУ за 2015 рік, враховуючи, що ОСОБА_6 не є постійно працюючим працівником ФОП ОСОБА_4 та є безпосереднім учасником ДТП, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та не справедливим.

Також звертає увагу суду на те, що відповідно до квитанцій долучених до матеріалів справи, витрати на медикаменти та лікування становлять 73629,43 грн., комісійні банку за перерахування коштів на придбання ендопротеза, що не є витратами на лікування становить 475 грн., разом 74104,43 грн., що не відповідає сумі зазначеній у вироку суду, а саме 75804 грн.

За наведених підстав, просив рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15.02.2018 скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві, представник третьої особи - ТДВ СТДВ "Глобус", зазначає про те, що станом на час розгляду цивільного позову, ані страхувальник - ФОП ОСОБА_4, ані потерпіла особа - ОСОБА_5 до ТДВ СТДВ "Глобус" із заявами про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування не звертались. Жодних документів до ТДВ СТДВ "Глобус" не надходило.

Зазначає, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором. Стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його.

Таким чином потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Вважають, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у ТДВ СТДВ "Глобус" не настало обов'язку першочергової виплати страхового відшкодування за ФОП ОСОБА_4

За наведеного, вважає, що суд першої інстанції всебічно дослідив подані докази, об'єктивно розглянув обставини справи в їх сукупності, а тому рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15.02.2018 ухвалено з додержанням норм чинного законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу, представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 поданий 10.12.2018, з порушенням строків визначених судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, а тому підлягає залишенню без розгляду.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із вироку Костопільського районного суду Рівненської області 10 серпня 2017 року, що набрав законної сили в частині розгляду обвинувального акта в кримінальному провадженні, встановлено, що ОСОБА_6, 29.11.2016 близько 11 год. 20 хв., керуючи маршрутним пасажирським автобусом марки " MERCEDES - BENZ 61 ID" реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, під час руху на перехресті з вулицею 1-го Травня м. Костопіль здійснюючи маневр повороту ліворуч та виїжджаючи на нерегульований пішохідний перехід, проявив неуважність та не надав перевагу пішоходу ОСОБА_5, яка в цей час перебувала на пішохідному переході та завершувала його перехід. В результаті чого відбувся наїзд передньою лівою боковою частиною кабіни автобуса, у вигляді поштовху, на пішохода ОСОБА_5, яка від контактування із транспортним засобом впала на проїзну частину вулиці 1-го Травня та отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки лівої стегнової кістки із зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 4 від 30 січня 2017 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії середніх. Грубе порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 "Про Правила дорожнього руху", а саме: п.18.1 Правил, де зазначено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека - стало прямим причинним зв'язком між зазначеною подією та наступившими наслідками.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Факт нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості підтверджені висновком судово-медичної експертизи №4 від 30.01.2017 року, а також висновком №24 від 25.04.2017 року комісійної судово-медичної експертизи, яка проведена КЗ "Обласне бюро судово-медичної експертизи" РОР, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

В той же час, як було встановлено судом, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу "MERCEDES - BENZ 611D", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 серії НОМЕР_4 від 04.08.2012 року, яким керував ОСОБА_6, є ОСОБА_4 (АДРЕСА_1).

ФОП ОСОБА_4 згідно ліцензії НОМЕР_3, яка видана 29.10.2012 року, здійснює перевезення пасажирів пасажирськими автобусами, у тому числі автобусом "MERCEDES - BENZ 611D", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 по маршруту АС Чайка Рівне - м. Костопіль.

ОСОБА_6 є найманим працівником ФОП ОСОБА_4 на підставі Трудового договору від 26.07.2005 року, який є діючим та зареєстрований 27.07.2005 року під №17907 в Рівненському міському центрі зайнятості.

Таким чином, ОСОБА_6 в момент вчинення кримінального правопорушення виконував свої трудові обов'язки як водій пасажирського автобуса сполученням АС Чайка Рівне - м. Костопіль, що належить на праві власності ОСОБА_4

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2013 року не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України.

Згідно приписів ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи викладене, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що з 2015 року третя особа - ОСОБА_6 фактично припинив виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку та виконував разові рейси у час, який його влаштовував та фактично працював по цивільно-правовому договору, а договір, який був у наявності в матеріалах справи є формальним, оскільки це є умовою надання послуг з перевезення пасажирів та припинив свою дію, оскільки викладені в апеляційній скарзі доводи не підтверджені належними доказами. Крім того дані обставини були належним чином з'ясовані судом першої інстанції та їм була надана належна оцінка.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до квитанцій долучених до матеріалів справи, витрати на медикаменти та лікування становлять 73629,43 грн., комісійні банку за перерахування коштів на придбання ендопротеза, що не є витратами на лікування становить 475 грн., разом 74104,43 грн., що не відповідає сумі зазначеній у вироку суду, а саме 75804 грн. Оскільки вказана сума була перевірена судом та встановлено, що заявлена сума повністю відповідає долученим доказам.

Так, під час стаціонарного лікування в період з в період з 29.11.2016 року по 05.12.2016 року у травматологічному відділенні Костопільської ЦРЛ, а також з 05.12.2016 року по 23.12.2016 року в обласному центрі ортопедії, травматології та вертебрології Рівненської обласної клінічної лікарні ОСОБА_5 понесла матеріальні витрати на медикаменти, лікування, реабілітацію та фахові консультації лікарів в розмірі 75804,03 гривень, що підтверджується чеками, товарними чеками, накладними, які виписані на ОСОБА_5, та долучені до цивільного позову.

Судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що грошові кошти в сумі 475 грн. комісії сплаченої банку за перерахування 47500 грн. в оплату суглобу, це витрати понесені позивачем саме в зв'язку наслідками ДТП. Таким чином, оспорювана сума була правомірно віднесена позивачем до суми завданих збитків.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. слід зазначити наступне.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вказано, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Судом встановлено, що цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди обґрунтовано фізичним болем та стражданнями, яких зазнала ОСОБА_5 у зв'язку з істотним ушкодженням здоров'я (п.1 ч.2 ст.23 ЦК), оскільки нею перенесено важке лікування враховуючи її вік, оперативне втручання, значний період реабілітації. На даний час, ОСОБА_5 і досі відчуває болі в області кульшового суглобу, тільки починає пересуватися за допомогою підручних засобів; душевними стражданнями пережитими ОСОБА_5 у зв'язку із самим фактом завдання тілесних ушкоджень, які вкрай негативно позначилися на психічному та психологічному стані потерпілої; хвилюваннями у зв'язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя; емоційним дискомфортом, пов'язаним з тим, що потерпілій завдано важкої травми і те, що вона довгий час потребувала стороннього догляду, оскільки постійно була прикута до ліжка.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з врахуванням вимог розумності і справедливості розмір відшкодування моральної шкоди підлягає визначенню у розмірі 25000 грн.

Що ж до залучення до участі в справі в якості третьої особи ТзДВ "Страхове товариство "Глобус", слід зазначити наступне.

Згідно з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4751890, автомобіль "MERCEDES BENZ 611 ID", р.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4, було застраховано в ТзДВ "Страхове товариство "Глобус" на строк з 03 вересня 2016 року по 02 вересня 2017 року.

У п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01 березня 2013 року зазначено, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України від 07 березня 1996 року "Про страхування", у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

У відповідності до ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-ІV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст.1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у виді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст.33 зазначеного Закону обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Із пояснень представника позивача, представника відповідача, цивільного позову, заперечень до апеляційної скарги, письмових пояснень третьої особи до позову вбачається, що ні страхувальник - ФОП ОСОБА_4, а ні потерпіла особа - ОСОБА_5 до ТДВ "СТДВ "Глобус" із заявами про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування не звертались, жодних документів до ТДВ "СТДВ "Глобус" не подавали.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у ТДВ "СТДВ "Глобус" не настало обов'язку першочергової виплати страхового відшкодування за ФОП ОСОБА_4

Інші доводи наведені відповідачем в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, а зводяться до намагання перекласти відповідальність за наслідки ДТП на водія ОСОБА_6 та переоцінки доказів, яким надана належна оцінка судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С.Шимків