Р І Ш Е Н Н Я№ 127/27788/18

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 р.м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Медяної Ю.В.,

секретар Подоляк М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, ОСОБА_4 відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про зняття арешту з майна та вилучення запису про обтяження майна,

в с т а н о в и в :

01 листопада 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, ОСОБА_4 відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про зняття арешту з майна та вилучення запису про обтяження майна.

У позовній заяві зазначено, що позивачу на праві особистої власності на підставі договору дарування від 14 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, належить квартира АДРЕСА_1. Одразу, після реєстрації права власності на зазначену квартиру на неї автоматично було накладено арешт, в звязку з наявністю запису в реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, який було здійснено реєстратором: Першою вінницькою нотаріальною конторою, 15 лютого 2008 року (номер запису 6599297) на підставі постанови державного виконавця Ленінського ВДВС ВМУЮ ОСОБА_6 від 06 лютого 2008 року,

06 лютого 2008 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ВМУЮ ОСОБА_6 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вироку Ленінського районного суду м. Вінниці від 08 червня 2007 року, яким позивача ОСОБА_3 було засуджено за вчинення злочинів до позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Оскільки, на час набрання вироком законної сили у власності позивача будь-яке майно не було, державним виконавцем у відповідності до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було складено акт про відсутність майна, на яке могло бути звернуто стягнення.

З лютого 2008 року до дня звернення до суду в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна існує запис про арешт всього, невизначеного майна зареєстрованого на імя ОСОБА_3

В лютому 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виключення запису з реєстру про арешт його майна, на що в березні цього ж року останній отримав відповідь про знищення виконавчого провадження по виконанню вироку суду в 2012 році, а тому зняття арешту визнано неможливим.

З огляду на вищевикладене та те, що майно право власності на яке виникло після набрання вироком законної сили не підлягає конфіскації та існування обтяження є незаконним, позивач просить суд скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану за ОСОБА_3 та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про арешт всього, невизначеного майна, зареєстрованого на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АВ 065527, зареєстрований Першою вінницькою нотаріальною конторою за номером 6599297 від 15 лютого 2008 року на підставі постанови Ленінського ВДВС ВМУЮ б/н від 06 лютого 2008 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовільнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 відділу ДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги позову визнала у повному обсязі та не заперечувала щодо його задоволення. Суду пояснила, що виконавче провадження по виконанню ухвали суду по справі №127/1-88/07, виданої 08.06.2007 р. закінчене та в подальшому було знищено, у звязку з цим зняття арешту з даного майна є неможливим. Постанова про арешт майна розповсюджується лише на те майно, яке було у власності позивача на момент винесення вироку суду, а не майно набуте позивачем у майбутньому.

Представник Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до судового засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_7 надійшла заява, у якій просить суд здійснити розгляд справи у письмовому провадженні без участі представника та зазначила, що підтримує позицію викладену ГУ ДФС у Вінницькій області у відзиві на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що представник ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_7 просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 (а.с. 29-30, 39).

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 червня 2007 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 307 ч. 2, 317 ч. 1, 309 ч. 2, 311 ч. 1 КК України, та призначено покарання: по ст. 307 ч. 2 КК України 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого належного засудженому майна; по ст. 317 ч. 1 КК України 3 роки позбавлення волі; по ст. 309 ч. 2 КК України 4 роки позбавлення волі; по ст. 311 ч. 1 КК України 2 роки обмеження волі. Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого належного засудженому майна (а.с. 9).

14 вересня 2017 року між ОСОБА_8 («Дарувальник») та ОСОБА_3 («Обдаровуваний») було укладено договір дарування частки квартири, зі змісту якого вбачається, що «Дарувальник» передала у власність безоплатно «Обдаровуваному», а «Обдаровуваний» прийняв у дар всю належну «Дарувальнику» 7/20 частки в праві власності на квартиру 3, яка розташована в м. Вінниці, по вул. Магістратській, в житловому будинку під номером 166 (а.с. 5).

Як вбачається із відповіді ОСОБА_4 ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області № 2024/25.26-15/18 від 06 березня 2018 року, відповідно до п. 9.9 Наказу Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки. Виконавче провадження по виконанню ухвали суду по справі № 127/1-88/07 виданої 08 червня 2007 року, знищено згідно акту знищення від 05 лютого 2012 року, а тому зняти арешт накладений ухвалою суду по справі № 127/1-88/07 виданої 08 червня 2007 року, неможливо (а.с. 7).

Відповідно до відповіді Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 04-00-011-11275 від 14 березня 2018 року, станом на 12 березня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наявні відомості про арешт накладений на все нерухоме майно громадянина ОСОБА_3 на підставі Постанови, серія та номер б/н, виданої 06 лютого 2008 року Ленінським ВДВС ВМУЮ, у тому числі на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, сформованої 29 листопада 2018 року №147471524, на невизначене майно, все майно, власником якого є ОСОБА_3, накладено арешт на підставі Постанови б/н від 06 лютого 2008 року, виданої Ленінським ВДВС ВМУЮ, обтяження зареєстровано 15 лютого 2008 року за № 6599297 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою (а.с. 31-32).

Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи, суд виходить з того, що згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, заборона відчуження невизначеного нерухомого майна, всього майна, яке належить позивачу ОСОБА_3 порушує його права та інтереси, оскільки унеможливлює користування та розпорядження даним майном.

Виходячи з наведеного вище та враховуючи те, що реєстратори не мають визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача заборон на відчуження обєктів нерухомого майна, ОСОБА_3 позбавлений можливості захистити свої права в інший спосіб, як звернення до суду з позовом, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити.

Приймаючи таке рішення, суд також виходить з того, що відсутня сама підстава для існування арешту накладеного на майно ОСОБА_3, оскільки, відсутнє виконавче провадження, у звязку з яким і було накладено спірне обтяження, що підтверджується листом начальника ОСОБА_4 ВДВС м. Вінниця ОСОБА_9

У звязку із тим, що обтяження № 6599297, яке відображене у Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, сформованої 29 листопада 2018 року, не зняте, позивач не може вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном та оскільки з часу внесення заборони в єдиний реєстр пройшов тривалий проміжок часу, суд вважає, що згадана вище заборона внесена у Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна підлягає вилученню з архівних записів.

Окрім того, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів в рівних частках на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., оскільки позивач був звільнений від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 20, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, ОСОБА_4 відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про зняття арешту з майна та вилучення запису про обтяження майна, задовільнити.

Скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану за ОСОБА_3.

Вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про арешт всього, невизначеного майна, зареєстрованого на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АВ 065527, зареєстрований Першою вінницькою нотаріальною конторою за номером 6599297 від 15 лютого 2008 року на підставі постанови Ленінського ВДВС ВМУЮ б/н від 06 лютого 2008 року.

Стягнути в рівних частках з Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області та ОСОБА_4 відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області до Апеляційного суду Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2;

відповідач ОСОБА_10 управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, місцезнаходження юридичної особи: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39402165;

відповідач ОСОБА_4 відділ ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, місцезнаходження юридичної особи: м. Вінниця, вул. Соборна, 15 А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40143408.

Суддя Ю.В. Медяна