КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4266/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року у складі судді Яровенко Н.О.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2014 року у справі № 2604/19928/12 за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася у суд із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2014 року у справі № 2604/19928/12 за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким було задоволено частково позов та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 886 418 грн. 34 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 219 грн.

Зазначала, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 травня 2014 року та залишено без змін рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2013 року у справі № 755/2280/2014, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання поруки за договором поруки припиненою було задоволено, визнано поруку за договором поруки від 27 серпня 2008 року припиненою.

Посилаючись на те, що вказана обставина не була відома ні суду, ні ОСОБА_1, яка лише 02 жовтня 2014 року отримала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року, а тому ця обставина є підставою для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2014 року, заявник просила заяву задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2014 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 77.1/АК-01564.08.2 від 27 серпня 2008 року з ОСОБА_1 і в цій частині відмовити ПАТ «Родовід Банк» у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на момент винесення Дніпровським районним судом м. Києва судового рішення від 13 травня 2014 року не існувало судового рішення, яким підтверджувався юридичний факт припинення поруки за договором поруки від 27 серпня 2008 року, а заявнику не могло бути відомо про те, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ буде ухвалено рішення, яким буде погоджено наявність підстав для визнання припиненою поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Посилаючись на вказане та те, що на момент звернення з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами і на момент винесення оскаржуваної ухвали, позивачем не було отримано виконавчий лист та не було пред'явлено його до виконання, а отже, запропонований судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі спосіб захисту права заявника шляхом подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є передчасним та не може бути реалізований заявником, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу, представника ПАТ «Родовід Банк», яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 13 травня 2014 року у справі № 2604/19928/12 позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 886 418 грн. 34 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 219 грн. (а.с.198-201 т.1).

Звертаючись у суд із заявою про перегляд вищевказаного судового рішення за ново виявленими обставинами заявник посилалася на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2013 року.

Так, відповідно до копії рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року, у справі № 755/2280/2014 позов ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання поруки за договором поруки припиненою, позов було задоволено, визнано поруку за договором поруки від 27 серпня 2008 року припиненою (а.с.236-242 т.1).

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2014 року за нововиявленими обставинами, районний суд виходив з того, що під час постановлення вказаного рішення вже існувало рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2013 року та дана обставина була відома ОСОБА_1, оскільки вона виступала в якості позивача у спорі про визнання поруки припиненою, однак не надала дану інформацію під час розгляду справи, що є предметом перегляду.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених в ухвалі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно керівних роз'яснень, які містяться у п.п. 3,4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою у цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і не можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного-процесуального законодавства визначено вичерпний перелік підстав до перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, й вказані ОСОБА_1 доводи таких підстав не надають.

Твердження апеляційної скарги про те, що на момент винесення рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2014 року не існувало судового рішення, яким підтверджувався юридичний факт припинення поруки за договором поруки від 27 серпня 2008 року, а заявнику не могло бути відомо про те, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ буде ухвалено рішення, яким буде погоджено наявність підстав для визнання припиненою поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, колегія суддів визнає безпідставним, остільки не спростовую висновків районного суду про обізнаність заявниці щодо наявності даного рішення і неповідомлення про це суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Згідно ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості скористатися своїм законним правом та сповістити районний суд про наявність судового рішення у Подільському районному суді м. Києва, що вказує на відсутність правових підстав до визнання встановлених у вказаному рішенні обставин як ново виявлених у справі, що переглядається.

Істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв'язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata -остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 3.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п. 40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).

Обставина, на яку посилається ОСОБА_1 у розумінні положень ст. 423 ЦПК України не є нововиявленою.

Враховуючи викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів визнає законними й обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до перегляду постановленого по справі рішення за нововиявленими обставинами.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам.

Підстав до скасування судового рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: