Провадження № 2/537/225/2019
Справа № 537/5371/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.01.2019 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Маханькова О.В.,
за участю секретаря судового засідання Скічко Н.В..,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом юридичної особи Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до фізичних осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-
АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідачів відповідно до якого повідомив, що ОСОБА_4 звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв*язку з чим підписала Заяву №б/н від 01.09.2011року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5500.00грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту, Тарифами складають між ним та ОСОБА_5 Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві.
При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
23.01.2017року позичальник ОСОБА_4 померла.
Згідно ст..1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст..ст. 608,1218, 1219 ЦК України у зв*язку зі смертю боржника припиняються лише ті обов*язки, які нерозривно пов*язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.
Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст..1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Таким чином вважають що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов*язання померлого Позичальника. Спадкування обов*язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як Відповідачі не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.
-Нараховано процентів за користування кредитом 4095.53грн;
-Нараховано пені 500.00грн.
Позивач в судове засідання не з*явився, направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти прийняття заочного рішення не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином з дотриманням вимог ст. 130 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомили.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.
У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений Договір про надання банківських послуг, який складався з заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та ОСОБА_5, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 5500,00 грн.
Згідно свідоцтва про смерть актовий запис №229 від 24.01.2017 року, складеного Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавської області ОСОБА_4 померла 23.01.2017р..
З відповіді приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу 06.12.2017р. за реєстровим №964 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім.*я ОСОБА_2, після померлої 23 січня 2017року ОСОБА_4.
Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання.
Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).
У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Матеріалами справи підтверджено, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_4 кредит у розмірі, встановленому Договором, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про отримання кредиту та фактом виконання його умов, згідно розрахунку заборгованості .
Договірні зобов'язання за кредитним договором №б/н від 01.09.2011 року виникли між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником ОСОБА_4 , а у зв'язку зі смертю останнього, в порядку правонаступництва, перейшли до його спадкоємців. При цьому, укладення будь-яких додаткових договорів нормами чинного цивільного законодавства у такому випадку не передбачено.
Спадкування - це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб'єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного з їх учасників.
Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.
Відповідно до ст.ст.608,1218,1219 ЦК України у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті обов'язки, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.
Частиною другою статті 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України cпадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частиною 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Так, законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
Також, необхідно враховувати, що зазвичай підставою спадкування є вольовий акт (окрім деяких винятків), який спадкоємець свідомо вчиняє, ухваливши рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття або якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи, яка є спадкоємцем, не відмовився від прийняття спадщини.
При цьому, спадкування передбачає не лише прийняття прав померлого спадкодавця, але і його обов'язків за певними зобов'язаннями.
Приймаючи у спадщину зобов'язання за кредитним договором, спадкоємець виступає новим позичальником, до якого переходять всі права та обов'язки за договором, у тому числі право користування кредитними коштами та обов'язок погашати поточну та прострочену заборгованість за кредитним договором.
З матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_4 померла 23.01.2017року.
З відповіді приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу 06.12.2017р. за реєстровим №964 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім.*я ОСОБА_2, після померлої 23 січня 2017року ОСОБА_4.
З аналізу наведених вище вимог закону вбачається, що для покладення на спадкоємця обов'язку по сплаті кредитної заборгованості спадкодавця необхідно, зокрема, встановити наявність чи відсутність у спадкоємця спадкового майна, в межах якого спадкоємці мають відповідати перед банком за успадкованими зобов'язаннями за кредитним договором.
При цьому, позивачем не доведено а судом не встановлено на підставі належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи, що відповідачі є спадкоємцями померлого позичальника на підставі відносин спорідненості, дійсних на момент відкриття спадщини, якої саме черги спадкування (не надано, наприклад, свідоцтва про народження відповідача тощо), не встановлено повного кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4, які прийняли чи не прийняли спадщину після нього.
Згідно даних Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від та відомостей з паспортів позичальника ОСОБА_4 та відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрованим місцем їх проживання є: м.Кременчук, вул..Леніна буд.№40/2 кв.№117.
Проте, факт спільного місця реєстрації позичальника ОСОБА_4 та відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за відповідною адресою, не може свідчити про їх спільне проживання, з урахуванням положень ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та факт прийняття останнім спадщини після померлого ОСОБА_4 , внаслідок ненаписання відмови від неї.
Також, позивачем не доведено, а місцевим судом не встановлено, що відповідачі за правилами частини третьої статті 1268 ЦК України постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наявних документів неможливо встановити час, протягом якого позичальник та відповідачі проживали за встановленою адресою, а, відповідно, чи було це місце проживання спільним для них.
При прийнятті рішення врахована позиція Верховного суду по справі від 23 січня 2018року/справа №316/3022/14ц, провадження №61-1838св17/ та позиція Апеляційного суду Полтавської області /справа №537/1535/18 від 13 серпня 2018року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527,530,608,1218,1219,1220,1221,1223,1268,1270 ЦК України, ст.ст. 12,13,76,81,141,223,263-266 ЦПК України, суд ,
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до фізичних осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Суддя: О.В. Маханьков
Повний текст рішення виготовлений та підписаний 17 січня 2019 року.