Справа №635/6656/18
Провадження №2/635/1156/2019
РІШЕННЯ
10 січня 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Панас Н.Л.
при секретарі - Крилєвській І.А.
Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року позов було залишено без руху і позивачеві було надано строк для усунення недоліків тривалістю десять днів з дня отримання копії ухвали.
09 жовтня 2018 року позивачем зазначені в ухвалі недоліки були усунуті.
17 жовтня 2018 року судом була отримана інформація з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС України в Харківській області, згідно з якою відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, пров.Гагаріна, 11/2.
Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощенного провадження без виклику сторін.
У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до частиною 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 Цивільного Кодексу України).
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що 10 червня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений Додатковий договір №1 до Договору №994612 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (далі-Договір), згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідно до умов п.1.1.4 Договору банк встановив позичальнику на платіжну картку кредит у сумі 7000 грн. 00 коп. зі строком дії кредиту на відповідний період дії платіжної картки з фіксованою процентною ставкою 28 відсотків річних.
Відповідно до умов Договору, позичальник зобовязаний щомісячно отримувати звіт (виписку) по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки) по рахунку, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним. В разі порушення строку сплати платежів за Договором позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за день прострочення виконання.
Відповідно до п.4.9. Договору банк має право вимагати від клієнта дострокове повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим Договором та застосувати процедуру зверення стягнення на майно клієнта згідно з чинним законодавством України у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязань щодо вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших платежів
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Але позичальником умови договору належним чином не виконуються, не здійснюється погашення кредиту та не сплачуються відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором.
Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобовязання не допускається.
Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Згідно зі ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Статтею 1049 ЦК України передбачений обовязок позичальника повернути позику позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з вимогами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Проценти на неустойку не нараховуються.
Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання.
Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Наявність заборгованості підтверджується даними розрахунку заборгованості по кредиту, наданого позивачем /а.с.31-35/.
Як вбачається з матеріалів справи, 21 травня 2018 року банк направляв відповідачу вимогу про досудове врегулювання спору, яка залишилася поза увагою відповідача.
Відповідно до ст.ст.623, 625 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідачем не надано доказів щодо спростування заявленої суми кредитної заборгованості, в тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи.
Виходячи з того, що відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, порушує вимоги умов Договору, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, аналізуючи наведені вище норми закону в сукупності з наданими суду доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за Додатковим договором №1 до Договору №994612 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 10 червня 2015 року, а саме: загальну суму основної заборгованості 7000 грн. 00 коп., загальну суму заборгованості за відсотками за користування кредитом 5144 грн. 42 коп., загальну суму заборгованості за РКО 06 грн. 00 коп., пеню 1818 грн. 52 коп., втрати від інфляції на суму нарахованих, але несплачених процентів 741 грн. 86 коп., 3 відсотки річних на суму нарахованих, але несплачених процентів 185 грн. 55 коп.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги були задоволені у повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7, 8, 9-11, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів зі дня складання повного тексту рішення через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 10 січня 2019 року.
Суддя Н.Л.Панас