Справа № 574/1426/18
Провадження №2/574/252/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

з участю секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Буринського району Сумської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 20.01.2008 року померла ОСОБА_3, у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. До складу спадкового майна ввійшла, в тому числі, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,5400 га, право власності на яку було посвідчено за спадкодавцем державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №277783. Спадщину вона прийняла подавши відповідну заяву до органів нотаріату, будучи спадкоємцем за заповітом. Однак в даному державному акті маються незастережні виправлення кадастрового номера земельної ділянки, у звязку з чим вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. Просила визнати за нею право власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом.

Оскільки сторони у судове засідання не зявились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у підготовчому судовому засіданні з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Зокрема, судом встановлено, що 20 січня 2008 року померла ОСОБА_3, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з чим відкрилася спадщина на її майно, що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої (а.с.9).

До складу спадкового майна ввійшла, в тому числі, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,5400 га, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради, Буринського району, Сумської області, що належала ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №277783, виданого на підставі розпорядження голови Буринської районної державної адміністрації від 19.04.2006 року №172, що підтверджується копією державного акту та довідкою відділу у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (а.с.13,22).

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_1 позивачка у справі, відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України, подавши відповідну заяву до органів нотаріату, являючись спадкоємцем за заповітом, що підтверджується копією паспорта позивачки, копією заповіту, довідкою ОСОБА_2 сільської ради, витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі, копією спадкової справи (а.с.8,10-12,31-35).

Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вище зазначене майно, оскільки в державному акті, який посвідчує право власності спадкодавця на цю земельну ділянку, є незастережні виправлення кадастрового номера земельної ділянки, що вбачається з письмового розяснення приватного нотаріуса ОСОБА_4 за №1109/01-16 (а.с.19).

Разом з тим, як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, Державний акт серії ЯГ №277783 був виданий спадкодавцю на підставі розпорядження голови Буринської районної державної адміністрації від 19.04.2006 року №172 і площа земельної ділянки значиться 1,5400 га з кадастровим номером :05:002:0061 (а.с.14-18).

В силу ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак наявність вищевказаних виправлень кадастрового номеру земельної ділянки у державному акті не у спосіб передбачений чинними на той час нормативними актами, унеможливили отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно, оскільки в силу п.4.15 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. При цьому відповідно до ст. 47 Закону «Про нотаріат» нотаріус не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства (а.с.19).

Разом з тим, дослідженими судом доказами беззаперечно встановлено, що зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю ОСОБА_3, а запис кадастрового номера земельної ділянки у правовстановлюючому документі, що підтверджує право власності останньої на неї, не може бути виправлений так, як і не може бути виданий дублікат державного акту, у звязку з внесенням змін до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються, однак документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою видані до набрання чинності цим Законом , є дійсними (п.10 ст.28-1 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр»), що підтверджується, розясненням відділу у Буринському районі головного управління Держгеокадастру у Сумській області (а.с.20).

Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, а ч.1 ст.131 цього Кодексу передбачено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2016 року) передбачено, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим законом та іншим нормативно-правовим актам. Не розглядаються документи з підчищеннями, або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.

Згідно ст.27 цього Закону, державна реєстрація права власності проводиться, в тому числі, на підставі свідоцтва про право на спадщину, державного акту на право приватної власності на землю, державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року та рішення суду, що набрали законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При цьому, в силу ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право на землю гарантується Конституцією (ч.2 ст. ст.373 ЦК).

Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права чи інтереси інших осіб, а також те, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2-7, 10-13, 23, 200, 206, 247, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.81,126, 131 ЗК України, ст.ст.16, 328, 392, 1216-1218, 1222, 1223, 1225, 1233, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, суд

віришив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Буринського району Сумської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку спадкування за заповітом після померлої 20 січня 2008 року в селі Слобода, Буринського району, Сумської області ОСОБА_3, право власності на земельну ділянку площею 1,5400 з кадастровим номером :05:002:0161 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Буринського району Сумської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №277783, виданого на підставі розпорядження голови Буринської районної державної адміністрації від 19.04.2006 року за №172.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд (а з початком функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Сумського апеляційного суду) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: