КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/2250/2019 доповідач у суді апеляційної інстанції: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., суддів Іванової І.В., Сержанюка А.С.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року, у справі за заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна.

Не визнаючи первісні позовні вимоги, відповідач звернувся з зустрічними вимогами та просив поділити спірне на його думку майно.

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся із заявою про забезпечення позовних вимог, яку обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Просив накласти арешт на автомобіль марки Lexus модель LX 50 (кузов № НОМЕР_1) білого кольору , д.з. НОМЕР_2, 2010 року випуску.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій як на підставу скасування ухвали суду, посилається на те, що вона з дати виникнення спору жодним чином не намагалась відчужити транспортний засіб та таким чином ухилитись від виконання можливого судового рішення про задоволення зустрічних позовних вимог.

Зазначає, що реальної загрози невиконання можливого рішення суду не існує, а доводи відповідача ґрунтуються на припущеннях.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 погоджується з висновками місцевого суду. Звертає увагу на те, що під час розгляду справи поведінка позивача та її представника, яка полягає в перекручуванні фактів та створення штучних підстав з набуття прав на майно викликали сумніви щодо майбутнього розпорядження майном.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат ОСОБА_4 та представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_5 підтримали свої позиції.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття вказаних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такий висновок суду не в повному обсязі відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 &q? і;Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову&q?ен; забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст.17 Закону України &q?у ;Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини&q?ою; суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод &qu

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності належить враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

Співмірність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Забезпечення позову, як інститут цивільного судочинства, сприяє його ефективності та спрямовується на припинення дій, які можуть утруднити виконання рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

За своєю природою заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання судового акту, яким закінчується вирішення спору по суті.

У відповідності до приписів ч.ч 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір, зокрема про поділ вказаного транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду І інстанції про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду тому є доцільним та співмірним накладення арешту на транспортний засіб.

При цьому, слід зауважити, що забезпечення позову - накладення арешту на рухоме майно, має тимчасовий характер і спрямоване лише на запобігання відчуження майна та жодним чином не обмежує позивачу за первісним позовом у праві користуватись вказаним майном.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводів, які б спростовували законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить.

Висновок суду першої інстанції є обґрунтованим і доведеним у контексті спірних правовідносин.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду відповідає обставинам справи, постановлена з додержанням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: