Суддів Великої Палати Верховного Суду Лященко Н. П., Гриціва М. І., Князєва В. С., Прокопенка О. Б.
на постанову від 18 грудня 2019 року
у справі № 640/1029/18
провадження № 14-443цс19
Відповідно до частини третьої статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) викладаємо окрему думку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року (далі - Постанова) у цій справі викладено висновок про те, що спір між фізичною особою - членом обслуговуючого кооперативу із цим кооперативом, пов`язаний із діяльністю і управлінням ним, є таким, що виник з корпоративних відносин і належить до юрисдикції господарського суду.
З наведеними висновками не можна погодитися з огляду на таке.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Гаражно-будівельного кооперативу «Вега» (далі - ГБК «Вега») про визнання недійсними рішення загальних зборів і статуту цього кооперативу в новій редакції.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 послався на те, що він є членом ГБК «Вега». 18 грудня 2016 року проведено загальні збори членів цього кооперативу, на яких вирішено, зокрема, затвердити його статут у новій редакції та змінити кількісний склад учасників кооперативу. Позивач вважає, що його права як члена кооперативу порушено, оскільки його не було повідомлено про дату, місце і час проведення загальних зборів, у зв`язку із чим він не зміг взяти в них участь та висловити свою думку з приводу зазначених у рішенні питань. Загальні збори проведено за відсутності кворуму для прийняття такого рішення, порушено процедуру та строки скликання загальних зборів кооперативу.
4 грудня 2018 року ГБК «Вега» подав клопотання про закриття провадження у справі.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2019 року провадження у справі закрито з тих підстав, що позивач є учасником ГБК «Вега», позовні вимоги обґрунтував порушенням його корпоративних прав, а тому цю справу слід розглядати за правилами господарського судочинства.
Постановою Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до цього ж суду.
Апеляційний суд мотивував свою постанову тим, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав як члена кооперативу. Його вимоги не пов`язані з корпоративними правами, оскільки спір члена обслуговуючого кооперативу із цим кооперативом не має ознак корпоративного, а тому з огляду на характер правовідносин і суб`єктний склад сторін цей спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
У касаційній скарзі ГБК «Вега» послався, зокрема, на порушення апеляційним судом правил суб`єктної юрисдикції під час прийняття постанови про скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі та направлення справи до цього ж суду для продовження розгляду.
Відповідач мотивував касаційну скаргу тим, що цей спір має ознаки корпоративного, а тому справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Разом з тим стаття 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань.
За змістом положень статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).
Стаття 63 ГК України дійсно відносить кооперативні підприємства за способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу - до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.
Разом із тим частиною п`ятою цієї статті встановлено, що корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.
Крім того, глава 10 «Підприємства колективної власності» розділу ІІ «Суб`єкти господарювання» ГК України визначає особливості діяльності виробничих кооперативів, підприємств споживчої кооперації, підприємств громадських та релігійних організацій. Натомість ГК України не містить положень, якими регулюється господарська діяльність інших кооперативів (у тому числі гаражно-будівельних).
У статті 94 цього Кодексу зазначено, що кооперативи можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). При цьому діяльність різних видів кооперативів регулюється законом.
Таким спеціальним законом, зокрема, є Закон України «Про кооперацію».
За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.
Кооператив відповідно до свого статуту самостійно визначає основні напрями діяльності, здійснює її планування (стаття 23 Закону України «Про кооперацію»).
Судами першої та апеляційної інстанції досліджено статут ГБК «Вега», згідно з яким відповідач є обслуговуючим кооперативом, який утворений шляхом об`єднання фізичних осіб на основі членства для надання послуг членам кооперативу.
Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статті 2, 23 Закону України «Про кооперацію»).
Таким чином обслуговуючий (гаражний, гаражно-будівельний) кооператив є юридичною особою та здійснює некомерційну господарську діяльність, яка полягає у наданні послуг її членам, з моменту його державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.
З огляду на зазначені положення законодавства корпоративні права характеризуються такими ознаками: особа має частку у статутному капіталі (майні) господарської організації, має право на участь в управлінні господарською організацією та на отримання певної частини прибутку (дивідендів) господарської організації.
Таким чином, хоча члени обслуговуючого (гаражного, гаражно-будівельного) кооперативу мають право участі у діяльності кооперативу, а також в управлінні ним, проте з огляду на неприбутковий характер діяльності обслуговуючого кооперативу, не мають права на отримання певної частки прибутку цієї організації та не мають частки в майніобслуговуючого кооперативу.
Відповідно, члени обслуговуючого гаражно-будівельного кооперативу не є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом не є корпоративними.
Надто широке тлумачення суб`єктного складу корпоративних відносин має наслідком хибне віднесення до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, тих, що виникають з цивільних відносин.
Вважаємо, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до цього ж суду з огляду на те, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Доводи касаційної скарги ГБК «Вега» висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Суддя Н. П. Лященко М. І. Гриців В. С. Князєв О. Б. Прокопенко