АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/475/19Головуючий по 1 інстанції Пироженко В.Д.
Категорія: 302000000 Доповідач в апеляційній інстанції Пономаренко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Фетісової Т.Л,

секретар Торопенко Н.М.

за участю:

законного представника ОСОБА_3-ОСОБА_4

адвоката Глущенко О.С.

відповідача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2019 року (ухваленого суддею Пироженко В.Д.) у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Старовойтова Л.В. про визнання недійсною та скасування заяви, -

:

в с т а н о в и л а :

10 квітня 2018 року адвокат Глущенко О.С. звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати недісною та скасувати заяву від 23.09.2010 року, підписану ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посвідчену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В., зареєстровану у реєстрі за № 3971.

Позов обгрунтовано тим, що ОСОБА_3 є власником 7/10 житлового будинку АДРЕСА_1. Іншим співвласником домоволодіння з часткою 3/10 на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2001 року є ОСОБА_6.

Рішенням Черкаської міської ради від 15.09.1955 року № 664а , за домоволодінням була закріплена у постійне користування земельна ділянка площею 0,1124 га. По фактичному користуванню розмір земельної ділянки становить 0,0605 га.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 09.10.2015 року ОСОБА_3 була визнана недієздатною, опікуном призначено ОСОБА_4.

У березні 2016 року ОСОБА_4 знайшла у ОСОБА_3 копію нотаріально посвідченої заяви від 23.09.2010 року, укладеної між співвласником будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про визначення та погодження розподілу земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1. Відповідно до плану розподілу земельної ділянки, загальна площа земельної ділянки становить 605 кв.м., земельна ділянка ОСОБА_6 площею 294 кв.м., земельна ділянка - ОСОБА_3 площею 311 кв.м.

Однак, ОСОБА_4 крім вказаної заяви знайшла і копію заяви ОСОБА_3 від 06.09.2004 року адресовану до Черкаської міської ради з проханням передати їй у приватну власність присадибну ділянку площею 397,6 кв.м., яка вказує на волевиявлення ОСОБА_3 приватизувати саме 397,6 кв.м. По причині неможливості усвідомлювати свої дії та керувати ними 23.09.2010 року ОСОБА_3 підписала нотаріально посвідчену заяву, по якій у її користування відійшло лише 311 кв.м.

Вказана заява від 23.09.2010 року стала підставою для виготовлення плану меж земельної ділянки, що є обов'язковою складовою технічної документації із землеустрою, на підставі якої ОСОБА_6 було передано у власність земельну ділянку площею 294 кв.м. Рішенням Черкаської міської ради від 09.06.2011 року № 2-591 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність (ОСОБА_9 та інші) ОСОБА_6 було видано державний акт серії НОМЕР_1 від 20.12.2011 року.

Позивач зазначає, що під час вчинення нотаріальної дії 23.09.2010 року не було дотримано вимог, які необхідні для чинності правочину так, як ОСОБА_3 на 23.09.2010 року була недієздатною особою, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №26 від 20.01.2017 року.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 24 січня 2019 року позов ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсною заяву від 23.09.2010 року, підписану ОСОБА_3 і ОСОБА_6, посвідчену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. та зареєстрованою у реєстрі за №3971. Скасовано заяву від 23.09.2010 року, підписану ОСОБА_3 і ОСОБА_6, посвідчену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. та зареєстровану у реєстрі за №3971.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу вважає, що вказане рішення підлягає скасуванню, так як неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також порушені вимоги процесуального законодавства, які призвели до неправильного вирішення справи. Просив скасувати оскаржуване рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_3 (законного представника ОСОБА_4) про визнання недійсною та скасування заяви.

В обґрунтування апеляції зазначено, що згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В порушення вимог вищевказаної норми процесуального права суд першої інстанції розглянув справу не в межах позовних вимог, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

В позовній заяві ОСОБА_3 ставила питання про визнання недійсною та скасування заяви на підставі ч.3 ст.203 та ст.215 ЦК України, тобто в зв'язку з тим, що волевиявлення учасника правочину не було вільним та в зв'язку недотриманням вимог ч.1 ст.215 ЦК України. Саме ці правові підстави заявлені в позові і позивач та його представники обґрунтовували свій позов в межах цих позовних вимог. В межах цих позовних вимог сторони надавали пояснення та докази.

Стосовно недотримання вимог ст.225 ЦК України, позовна заява не містить ніяких обґрунтувань та мотивації.

Незважаючи на це, суд першої інстанції, вирішив даний позов на власний розсуд - не в межах позовних вимог, а саме на підставі ст.225 ЦК України.

При цьому, мотивація для визнання недійсною і скасування заяви, судом вказана, що ОСОБА_3 на момент вчинення правочину була недієздатною.

На думку апелянта рішення суду протирічить вимогам цивільного законодавства. В ст.225 ЦК України вказано, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тобто ця норма права стосується дієздатних осіб.

Суд вказав, що ОСОБА_3 була недієздатною і її волевиявлення не відповідало внутрішній волі. Таке застосування цивільного законодавства є неправильним.

На момент підписання даної заяви ОСОБА_3 не була визнана недієздатною.

Вищевказані доводи свідчать, що суд не тільки порушив вимоги процесуального законодавства, а і неправильно застосував норми матеріального права.

В ст. 16 ЦК України визначений перелік способів захисту цивільних прав.

Такого способу захисту, як скасування заяви не має. Незважаючи на відсутність такого способу захисту суд першої інстанції визнав недійсною заяву і в той же час її скасував.

При цьому, рішення суду не містить норм права на підставі яких суд скасував заяву. Рішення суду також не містить ніякої мотивації чому необхідно скасовувати цю заяву.

Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В даному випадку заява від 23 вересня 2010 року не є правочином в розумінні ст.202 ЦК України, а тому не може бути визнана недійсною на підставі ст.215 ЦК України, як то вимагає позивач по справі. Тим більше не може бути скасованою.

В самій заяві від 23.09.2010 року вказано, що нотаріус лише посвідчив підписи осіб, які її підписали.

В розумінні цивільного законодавства правочином є угода про встановлення порядку користування земельною ділянкою. В даному випадку позивач по справі не ставив вимог про визнання недійсним розподілу земельної ділянки. Саме розподіл земельної ділянки є правочином, а не заява.

Заява не є правовстановлюючим документом, а тому не може бути ні визнана недійсною, ні скасованою.

Суд першої інстанції неправильно застосував норми права стосовно визнання недійсним правочинів, що є підставою для скасування судового рішення.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В даному випадку рішення суду не містить правового обгрунтування порушення законних прав та інтересів позивача. Яким чином ця заява впливає на права позивача, позивач також не довів в судовому засіданні.

В постанові апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року (стор.8) вказано, що незважаючи на те, що підписаний план розподілу земельної ділянки від 23.09.2010 року підписаний ОСОБА_3 в момент, коли вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, він не порушує прав позивача, так як в її користуванні залишається такий розмір земельної ділянки, який відповідає її частці в будинку.

Питання порушення прав позивача було предметом дослідження в іншій судовій справі про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту. У вказаній цивільній справі було встановлено, що 06 травня 1970 року колишні співвласники даного домоволодіння здійснили розподіл земельної ділянки по АДРЕСА_1

Розподіл здійснений у відповідності з ідеальними частками, які існували на той момент. АДРЕСА_1 - 3/5 частин, ОСОБА_10 - 2/5 частин.

Казанцеву виділено 276 кв.м. земельної ділянки, ОСОБА_10 - 292 кв.м.

Вказаний розподіл був зареєстрований в Черкаському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації.

В зв'язку з переходом права власності на майно до ОСОБА_3 перейшла в користування земельна ділянка площею 292 кв.м. після ОСОБА_11, до якого в свою чергу перейшло від громадянки ОСОБА_10.

До відповідача ОСОБА_6 після попереднього співвласника Казанцева перейшла в користування земельна ділянка площею 276 кв.м.

Згідно розподілу від 23 вересня 2010 року ОСОБА_3 з урахуванням розподілу від 1970 року виділено 311кв.м. земельної ділянки.

Тобто право позивачки ніяким чином не порушено.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції не врахував обставини, які встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, що призвело до неправильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене рішення суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню.

Адвокатом Глущенко О.С. подано відзив на апеляційну скаргу, останній вважає, що оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. А рішення - без змін.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Так, ОСОБА_3 є власником 7/10 житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого держнотконторою 05.11.2001 року.

ОСОБА_6 є власником 3/10 житлового будинку на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом 10.12.2001 року №9358.

Рішенням Черкаської міської ради від 15.09.1955 №664а за домоволодінням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була закріплена у постійне користування земельна ділянка площею 0,1124 га. По фактичному користуванню розмір земельної ділянки по обмірам КП «Земля» становить 0,0605 га, по даним БТІ - 0,0568 га.

23.09.2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. за номером в реєстрі 3971, посвідчено заяву ОСОБА_6 та ОСОБА_3, відповідно до якої сторони надали згоду на визначення і погодження розподілу земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 згідно плану розподілу земельної ділянки, який додається до заяви.

Згідно вказаного плану розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 - загальна площа земельної ділянки - 605 кв.м., з них площа земельної ділянки ОСОБА_6 - 294 кв.м., площа земельної ділянки ОСОБА_3 - 311 кв.м.

Пунктом 1.4 рішення Черкаської міської ради від 09.06.2011 року №2-591 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність» ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 земельна ділянка площею 294 кв.м. надана у власність.

На підставі зазначеного рішення №2-591 від 09.06.2011 року ОСОБА_6 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 20.12.2011 року.

25.01.2018 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси (справа №712/4731/16-ц, провадження №2/712/29/18) скасовано п.1.4 рішення Черкаської міської ради від 09.06.2011 року №2-591 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність» та визнано недійсним державний акт НОМЕР_1 від 20.12.2011 року, про право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0294 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що виданий на ім'я ОСОБА_6

05 червня 2018 року вказане рішення суду постановою апеляційного суду Черкаської області (справа №22-ц/793/526/18) скасоване та прийнята нова постанова, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Представник позивача під час розгляду даної справи наголошує, що на момент вчинення нотаріальної дії 23.09.2010 року ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій. Підписаний нею план розподілу земельної ділянки від 23.09.2010 року, в момент коли вона не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, порушує її права, оскільки відповідно до абрису, який знаходиться в технічній документації межа проходить не по лінії сараю позивачки та не є прямою. В акті визначення та погодження меж лінія зазначена пряма та проходить по стіні сараю позивачки, що порушує її право на обслуговування даної будівлі.

Встановлено, що в ході розгляду Соснівським районним судом м. Черкаси цивільної справи №712/4731/16-ц призначалась судово-психіатрична експертиза.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №26 від 20.01.2017 року ОСОБА_3 станом на 23.09.2010 p., тобто на момент юридично значимих дій «виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді органічного психічного розладу, що виник внаслідок хронічної гіпертонічної, атеросклеротичної дисциркуляторної енцефалопатії з недостатністю III ступеню та внаслідок перенесеного геморагічного інсульту (01.07.2005 року) з крововиливом у лівий бічний мозковий шлуночок (та наступним його оперативним видаленням) з домінуючим вираженими емоційно-вольовими, мнестично-інтелектуальними розладами, що позбавляло її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними у вказаний період часу (тобто станом на 23.09.2010 року)».

Вказаний вище висновок експерта вказує на те, що ОСОБА_3 не розуміла своїх дій та не могла керувати ними станом на день підписання заяви (нотаріальної угоди) від 23.09.2010 року.

09.10.2015 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_3 визнана недієздатною та їй призначено опікуна ОСОБА_4

В своїй постанові від 05 червня 2018 року (справа №22-ц/793/526/18) апеляційний суд Черкаської області звертає увагу, що заява про визначення та погодження розподілу земельної ділянки, яка знаходиться в м. Черкаси по АДРЕСА_1 на сьогоднішній день не скасована і є чинною, оскільки питання про визнання зазначеного правочину недійсним представником позивача не ставилось і не вирішувалось. Зокрема, в заяві від 23.09.2010 року №3971 засвідчено нотаріусом справжність підпису ОСОБА_3, особу її було встановлено та дієздатність перевірено.

Порядок вчинення нотаріальних дій, визначений та регламентований Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок).

Згідно глави 4 п. 1 Порядку, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до глави 6 Порядку:

Нотаріус зобов'язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії.

Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони.

Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Відповідно до розділу 6 глави 7 Порядку:

Умови засвідчення справжності підпису на документах:

Нотаріус засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить закону і які не мають характеру правочинів та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини.

Нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою.

Згідно ч.2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В ході розгляду справи встановлено, що під час вчинення нотаріальної дії 23.09.2010 року, не було дотримано вимог передбачених ст. 203 ЦК України, оскільки одна із сторін правочину, а саме ОСОБА_3 на момент вчинення правочину була недієздатною, що є підставою для визнання такого правочину недійсним.

В даних правовідносинах ОСОБА_3, підписуючи нотаріально посвідчену заяву 23.09.2010 року, як зазначено у висновку судово-психіатричного експерта №26 від 20.01.2017 року, станом на 23.09.2010 p., тобто на момент юридично значимих дій «виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді органічного психічного розладу, що виник внаслідок хронічної гіпертонічної, атеросклеротичної дисциркуляторної енцефалопатії з недостатністю III ступеню та внаслідок перенесеного геморагічного інсульту (01.07.2005 року) з крововиливом у лівий бічний мозковий шлуночок (та наступним його оперативним видаленням) з домінуючим вираженими емоційно-вольовими, мнестично-інтелектуальними розладами, що позбавляло її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними у вказаний період часу (тобто станом на 23.09.2010 року)». (а.с.75-78)

Рішенням Соснівського районного суд м. Черкаси від 09.10 2015 року ОСОБА_3 було визнано недієздатною.

За таких обставин, враховуючи все вище викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Перевіряючи доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що його позиція сформована у результаті невірного тлумачення норм матеріального права та з посиланням на висновки суду, яких в дійсності у рішенні суду першої інстанції немає. Опис рішення суду першої і інстанції в апеляційній скарзі відповідача і саме рішення суду першої інстанції суттєво відрізняються.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні, що на момент підписання спірної заяви позивач була недієздатна. Такого висновку у рішенні суду не має, є лише твердження, що на момент підписання заяви позивач не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовна вимог, оскільки позивач у своєму позові не указав, що підставою недійсності правочину є, на думку відповідача, недотримання вимог ст. 225 ЦК України.

Колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції не виходив на межі позовних вимог, оскільки підставою для звернення до суду є недотримання на момент вчинення правочину вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідач у своїй апеляцій скарзі підміняє поняття, що закладене законодавцем у змісті ст. 225 ЦК України, на поняття, яке йому є процесуально зручним. У змісті ст. 225 України законодавець заклав не вимоги до правочину, а правові наслідки недотримання вимог до правочину, тобто вимог передбачених приписами ст.ст 203, 215 ЦК України.

Відповідач у апеляцій скарзі зазначає, що ст. 16 ЦК України не передбачено такого способу порушеного права як скасування заяви. Відповідач опускає той факт, що нотаріально посвідчена заява підписана двома особами, у складі заяви є невід'ємний додаток - план розподілу земельної ділянки, з підписами сторін, по своєму змісту заява з додатком це право чин між сторонами, стосовно розподілу земельної ділянки, як по площі, так і по конфігурації. У самій заяві вказано, що додатком до неї є план розподілу земельної ділянки.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси по справі від 25.01.2018 року та постановою апеляційного суду Черкаської області від 05.06.2018 року по справі № 712/4731/16-ц було встановлено, що спірна заява є правочином, а тому суд першої інстанції визнавши недійсним та скасувавши право чин, захистив порушене право у спосіб визначений ст. 16 ЦК України.

Відповідач зазначає, що саме план розподілу земельної ділянки є правочином, але знову упускає той факт, що план розподілу земельної ділянки є невід'ємним додатком до заяви.

Відповідач зазначає, що його приватизацією жодні права позивача порушено не було, але це твердження не відповідає дійсності.

Так, під час розгляду справи у суді першої інстанції було досліджено технічну документацію зі землеустрою відповідача по справі. До складу технічної документації зі землеустрою входить абрис земельної ділянки, який склали техніки, коли обміряли земельну ділянку. Абрис, що склали техніки, суттєво відрізняється по конфігурації від плану розподілу земельної ділянки, який є невід'ємним додатком до спірної заяви. Саме зміна конфігурації земельної ділянки, що призвела до зменшення земельної ділянки позивача по ширині і в результаті неможливість обслуговувати господарську будівлю є доказом порушення права позивача. Усі указані обставини були предметом дослідження у суді першої інстанції.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права колегія суддів, у відповідності до вимог ст.375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишає без задоволення, а оскаржуване рішення Соснівського районного суду м. Черкаси м. Черкаси від 24 січня 2019 року у даній справі залишає без змін.

Керуючись ст.ст.141,367,368,374, 375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси м. Черкаси від 24 січня 2019 року (ухваленого суддею Пироженко В.Д.) у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Старовойтова Л.В. про визнання недійсною та скасування заяви - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, на умовах та з підстав визначених ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 квітня 2019 року.

Судді: Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

Фетісова Т.Л.