ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/769/18
Провадження № 22-ц/4820/121/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу №682/769/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2018 року (суддя Зеленська В.І., повне судове рішення складено 24 жовтня 2018 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного 18 квітня 2006 року договору ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 13000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за договором зобов'язання ОСОБА_4 належним чином не виконував і станом на 21 листопада 2017 року виникла заборгованість у сумі 116572 грн 92 коп, у тому числі: 18923 грн 80 коп - заборгованість за кредитом, 5089 грн 43 коп - заборгованість за процентами за користування кредитом, 92559 грн 69 коп - пеня.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 квітня 2006 року станом на 21 листопада 2017 року у сумі 36019 грн 85 коп, у тому числі: 18923 грн 80 коп - заборгованість за кредитом; 5089 грн 43 коп - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, 12006 грн 62 коп - пеня за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань. Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Суд не взяв до уваги, що у липні 2014 року з його зарплатної картки несанкціоновано були зняті кошти у сумі 3000 грн на кредитну картку, яка була викрадена і яку використовували у торгових мережах м. Києва. На час зняття коштів він у м. Києві не був, кредитними коштами не користувався. За його заявою було порушено кримінальне провадження. У позовній заяві Банк посилається на Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифи банку в редакції 2016 року, а не в редакції 2006 року, коли був підписаний договір про надання банківських послуг. До позовної заяви не додано «Пам'ятку клієнта», яка є невід'ємною частиною договору. Суд не врахував, що у заяві не зазначено на який строк була видана кредитна картка НОМЕР_1 і коли закінчується строк її дії. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути належним доказом у справі. Із розрахунку неможливо встановити початок перебігу позовної давності, з якого часу нараховується пеня, проценти та фактичний їх розмір.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Рішення суду в частині відмови в позові не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4 у заяві від 27 лютого 2006 року підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» (тепер - АТ «ПриватБанк») договір про надання банківських послуг.

За умовами договору Банк відкрив відповідачеві відновлювальну кредитну лінію на суму 4000 грн з базовою процентною ставкою 3% на місяць за користування кредитними коштами із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної карти.

Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням Банком коштів з дебетної картки НОМЕР_5.

18 квітня 2006 року відповідачеві була видана кредитна картка НОМЕР_1. Базова ставка і тип карти вказують на те, що кредитні відносини сторін склалися відповідно до Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Станом на 08 серпня 2013 року ліміт становив 13000 грн.

Згідно з розрахунком позивача станом на 21 листопада 2017 року заборгованість за кредитним договором складає 116572 грн 92 коп, у тому числі: 18923 грн 80 коп - заборгованість за кредитом, 5089 грн 43 коп - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, 92559 грн 69 коп - пеня.

Наведене підтверджується матеріалами справи - копіями заяви від 27 лютого 2006 року, розрахунками заборгованості, виписками по рахунку.

При частковому задоволенні позову суд виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 і ч. 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Пунктом 5.4. Умов та правил надання банківських послуг (а.с.204) передбачено строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (в полі MONTH).

За користування кредитом Банк нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами банку. За несвоєчасне виконання договірних зобов'язань держатель сплачує проценти за підвищеною ставкою, розмір яких визначено Тарифами (п. 5.5. і п. 5.5.1. Умов та правил надання банківських послуг).

Тарифами банку передбачена сплата пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів.

Відповідно до п. 3.1.3. Умов та правил надання банківських послуг по закінченню строку дії, відповідна кредитна картка продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту Карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надходило письмової заяви Держателя про закриття Картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на Картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по Картрахунку і при дотриманні інших умов, передбачених Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк згідно з умовами договору видав ОСОБА_4 картки: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, остання з яких мала термін дії до останнього дня квітня 2018 року (а.с.115, 141, 172).

Про згоду відповідача на отримання нових кредитних карток за договором від 18.04.2006 р свідчать скріншоти із його фотозображенням з відповідною карткою від 08.11.2013 року (а.с.152), від 21.07.2014 року (а.с.153).

Із досліджених судом виписок з карткового рахунку вбачається, що ОСОБА_4 встановлювався кредитний ліміт, який змінювався протягом дії договору, що відповідає Умовам та правилам надання банківських послуг. Відповідач користувався кредитними коштами, частково погашав заборгованість за кредитом, останній раз 05 травня 2015 року у сумі 1600 грн (а.с. 98-113, 125-140, 163-170).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розрахунок заборгованості не може бути належним доказом у справі не заслуговує на увагу, оскільки не спростований ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про викрадення кредитної карти і її використання невідомими особами не підтверджені доказами.

Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не надав доказів того, що повідомляв Банк про факт втрати електронного платіжного засобу - кредитної картки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (п.п. 6.11. - 6.13.)

На підставі ч. 16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай