Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5791/18 Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 69 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.,

з участю представників заявника та заінтересованої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 14 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Галасюка Р.А.

у цивільній справі №296/5791/18 за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області, про встановлення юридичного факту,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із названою заявою та просив встановити факт його постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року та факт проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13.11.1991 року.

В обґрунтування заяви зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився у м.Баку Азербайджанської Радянської Соціалістичної Республіки. У 1988 році він разом із матір'ю ОСОБА_4 переїхав проживати в Україну, а саме в АДРЕСА_1, де проживав по 1994 рік. Вподальшому переїхав у м.Житомир. У травні 2018 року, після звернення до УДМС України в Житомирській області із заявою щодо видачі довідки про підтвердження громадянства України, отримав відмову та рекомендацію вирішувати питання в судовому порядку. Зазначав, що встановлення даного факту необхідне для отримання громадянства України.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 14 серпня 2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року та факт проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

У поданій апеляційній скарзі УДМС в Житомирській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви в повному обсязі. Апелянт зазначає, що ОСОБА_3 є громадянином Республіки Азербайджан та має паспорт серії НОМЕР_1, виданий 29.12.2016 року компетентними органами. Оскільки заявник є іноземцем, то для нього передбачено інший порядок набуття громадянства України згідно ст.6 Закону України «Про громадянство України». Таким чином, іноземець не може встановити факт проживання на території України з метою отримання громадянства у такий спосіб. Водночас, ст.4 Конституції України не допускає подвійне громадянство.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Задовольняючи заяву про встановлення факту, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 довів належними доказами факт проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року.

Проте погодитися з висновками суду першої інстанції неможливо, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м.Баку Азербайджанської Республіки (а.с.1-3).

Згідно довідки Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 31.05.2018 року №185 в період із 1988 року по 1994 рік заявник проживав без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 має паспорт Республіки Азербайджан серії НОМЕР_1, виданий 29.12.2016 року компетентними органами Республіки Азербайджан (а.с. 4).

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_3 просив встановити факт проживання на території України з метою отримання громадянства.

Задовольняючи заяву, суд не врахував, що відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1,2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України».

Так, у п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

За таких обставин юридичне значення має факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), який дасть право відповідним органам вирішувати питання про надання громадянства України і встановлення такого факту породжує для заявника право на набуття громадянства України, від чого залежить й вирішення питання паспортизації.

Поряд з цим, якщо при розгляді справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що заінтересованою особою - Управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду було оспорене право ОСОБА_3 на набуття громадянства України шляхом встановлення факту проживання останнього на території України з огляду на наявність у нього паспорта Республіки Азербайджан серії НОМЕР_1, що виданий 29.12.2016 року.

Суд першої інстанції не звернув уваги на наявність спору про право та помилково розглянув заяву в окремому провадженні.

Відповідно до положень ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява - залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 268,367,368,374,377,381-384 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 14 серпня 2018 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області, про встановлення юридичного факту залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 09.01.2019 року.