Справа 483/538/17 Головуючий по 1 інстанції Казанлі Л.І.
Провадження 22-ц/812/12/19 Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського Апеляційного суду в складі:

головуючий суддя - Колосовський С.Ю.,

судді: Локтіонова О.В., Лівінський І.В.,

секретар судового засідання - Цуркан І.І.,

розглянувши без участі сторін у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2018 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та виконавчого комітету Очаківської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності,

встановила:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 пред'явила позов до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку набувальної давності.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з вересня 1975 року по травень 1982 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 під час якого вона приймала участь у будівництві будівель і споруд на виділеній чоловіку в 1971р. земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу вона звернулася до суду з позовом про поділ майна та про стягнення грошової компенсації за 1/2 частку спільно побудованого будинку та споруд. Рішенням суду на її користь стягнуто 5 186 грн. вартості 1/2 частки літньої кухні, сараю та вбиральні, а у власності ОСОБА_4 залишено господарські будівлі незакінченого будівництвом будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, компенсацію, стягнуту за рішенням суду, вона не отримала.

Посилаючись на те, що вона з 1979 року зареєстрована, проживає та користується спірними будівлями незавершеного будівництвом будинку, просила визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на споруди незакінченого будівництвом будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, позначені у технічному паспорті на викопіюванні зі схемою плану кварталу літерами А-1 - житловий будинок, а-1 - сіни, Б- сарай, В - вбиральня, Г - котельня, Д- гараж, Ж - навіс, № 1 -паркан, № 2- басейн, № 3- водоколонка.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 червня 2017 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучено виконавчий комітет Очаківської міської ради.

Рішенням цього ж суду від 26 квітня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 квітня 1971 року ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Очаківської міської ради № 147 та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, отримав у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету Очаківської міської ради №11 від 14 січня 1982 року «Про внесення змін до генплану земельної ділянки за заявою ОСОБА_4, який мешкає по АДРЕСА_1» останньому надано дозвіл на внесення змін до генплану забудови, розробленого технічним бюро, та затверджено розміри будівель.

30 серпня 1988 року рішенням виконавчого комітету Очаківської міської ради народних депутатів № 239 ОСОБА_4 було відмовлено у визнанні житловими будівель літньої кухні та сараю через невідповідність вимогам до жилих приміщень.

18 червня 1991 року виконавчим комітетом Очаківської міської ради народних депутатів прийнято рішення №194 про надання ОСОБА_4 дозволу на будівництво по АДРЕСА_1, літньої кухні, гаражу та котельні.

18 березня 1993 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право приватної власності на землю площею 583 кв. м. по АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 листопада 2016 року вказаний державний акт визнано недійсним.

Рішенням виконавчого комітету Очаківської міської ради № 212 від 24 червня 1997 року надано дозвіл на переобладнання літньої кухні та господарських споруд у житловий будинок в існуючих розмірах житловою площею 30, 00 кв.м., загальною площею 67, 44 кв. м. замість старої хатини на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02 липня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл спільно набутого майна подружжя та стягнення грошової компенсації за 1/2 частку будівель та витрат на проведення водопроводу, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 23 липня 2008 року, з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_2 5 186 грн. грошової компенсації вартості 1/2 літньої кухні, сараю, вбиральні, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, а вказані господарські споруди незакінченого будівництвом будинку залишено ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

За життя, 12 липня 2001 року, ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно, в тому числі і житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 заповідав ОСОБА_3 Останній спадщину прийняв і 13 липня 2006 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески на рахунках банку.

Так, згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За роз'ясненнями, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Оскільки зі змісту позовної заяви, заявлених позовних вимог вбачається, що позивачу з 2004 року відомо про те, що власником споруд та будівель за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_4, який за життя склав заповіт на ім'я ОСОБА_3, а останній прийняв спадщину, таке виключає можливість визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а тому суд вірно відмовив у позові.

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити, що сам по собі факт користування житловим будинком та спорудами не є підставою виникнення права власності за набувальною давністю.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 15 січня 2019р.

Головуючий: Судді: