ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення суми банківського вкладу, процентів та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк", яке згодом змінило найменування на АТ КБ "ПриватБанк", про стягнення суми банківського вкладу, процентів та відшкодування моральної шкоди.

Вказувала, що 12 березня 2013 року нею було подано до банку заяву №SAMDNWFD00 про оформлення депозитного вкладу «Стандарт» на суму вкладу 8.500 грн. та в подальшому сума вкладу була поповнена ще на 2.500 грн. Вклад оформлювався на строк до 12 березня 2014 року включно, на умовах нарахування процентів в розмірі 17% річних. 17 вересня 2013 року вона здійснила поповнення вкладу ще на суму 5.000 грн. та станом на 17 березня 2013 року сума залишку на її рахунку становила 16.000 грн., що підтверджується довідкою банка від 17 вересня 2013 року.

Зазначала, що 17 вересня 2014 року вона звернулась до банку з письмовою заявою, яка була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте кошти за договором банківського вкладу відповідачем видані не були. 29 лютого 2016 року вона надіслала до банку заяву з проханням повідомити інформацію про стан її рахунку НОМЕР_1 та про рух коштів на відповідному рахунку за період з 12 вересня 2013 року по 29 лютого 2016 року відкритому на підставі заяви №SAMDNWFD00, а також повторну вимогу про повернення суми вкладу, нарахованих процентів, які були залишені ПАТ КБ "ПриватБанк" без реагування.

Посилаючись на те, що відповідні дії банка позивач вважає незаконними та безпідставними, оскільки вони обмежують її права щодо розпорядження належними їй грошовими коштами, чим завдано було і моральної шкоди, оскільки кошти були необхідні їй на лікування хворої дитини інваліда, а неповернення відповідачем суми вкладу та взагалі ігнорування її вимог, як вкладника, завдало їй психологічного стресу, просила суд зобов'язати відповідача виплатити на її користь суму вкладу по договору №SAMDNWFD00 "Стандарт" від 12 вересня 2013 року в розмірі 16.000 грн. та моральну шкоду в розмірі 15.000 грн. Стягнути з відповідача нараховані за період з 12 вересня 2013 року по 12 вересня 2016 року проценти за вкладом в розмірі 8.167 грн.45 коп., 3% річних за прострочення виконання зобов'язань, нарахованих на суму вкладу за період з 01 травня 2014 року по 01 листопада 2016 року в розмірі 1.203 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 283 грн.20 коп., а також понесені нею судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що надана суду квитанція в оригіналі оформлена згідно касовими операціями, визначеними п.2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 10 червня 2011 року №174; оригінал заяви та чекова квитанція є підтвердженням факту дотримання між позивачем та відповідачем письмової форми договору банківського вкладу.

АТ КБ "приватБанк" надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2018 року залишити без змін, оскільки оскаржуване рішення є законним, а апеляційна скарга необґрунтованою.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 12 вересня 2013 року ОСОБА_2, після реєстрації шлюбу 05 серпня 2014 року остання змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.18), в м.Коктебель АРК була оформлена заява №SAMDNWFD00 (оригінал на а.с.217) про оформлення депозитного вкладу «Стандарт», відповідно до якої позивач виявила бажання та просила оформити у ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу 8.500 грн., строк оформлення вкладу до 12 березня 2014 року (включно), з нарахуванням процентів за ставкою 17% річних та відкриття особового рахунку НОМЕР_1 для зарахування суми вкладу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт внесення позивачем грошових коштів до каси баку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493 (далі - Інструкція №492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції №492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІV «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції №337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії,відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"),а також підпис працівника банку (філії, відділення),який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії,відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року №6-118цс14.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про належність доказів, а саме: оригіналу квитанції та оригіналу заяви про намір позивача оформити вклад, спростовуються вищенаведеним; суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутній оригінал чи належним чином завірена копія договору депозитного вкладу, а також платіжний документ, який підтверджує внесення грошової суми, оформлений у встановленому законом порядку.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлено згідно з вимогами процесуального закону, та узгоджуються із нормами матеріального права, які судом першої інстанції правильно застосовано.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.