ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1813/19 Справа № 183/5740/17 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г.Є. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Лященко С.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 18 вересня 2006 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8300,00 грн., з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання кредитних зобов'язань у ОСОБА_1 станом на 18 жовтня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 50396,96 грн.

У зв'язку з чим, ПАТ КБ ПриватБанк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 вересня 2006 року в розмірі 50396,96 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк було відмовлено, з чим позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

22 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач 18 вересня 2006 року відкрив відповідачу ОСОБА_1 рахунок на умовах договору, укладеного відповідно до ст. ст. 634, 1066 ЦК України в формі приєднання позичальником до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, що викладені на банківському сайті, що обов'язкові для сторін згідно з ст. 629 ЦК України, і підтверджується підписаною відповідачем заявою. На цих умовах позивач зобов'язався виконувати розпорядження про перерахування і видачу відповідних сум з цього рахунка та проводити інші операції за рахунком, ініційовані ОСОБА_1 згідно з п. 1.14 ч. 1 ст. 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні за допомогою платіжної картки Универсальная. При цьому, відповідно до п. 1.1.7.3 та п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг картрахунки відкриті на невизначений строк, а договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Позивач за цим договором згідно з ст. ст. 1054, 1056, 1069 ЦК України зобов'язався в майбутньому кредитувати рахунок під проценти за ставкою 43,20% річних, визначивши максимальною сумою для грошового переказу 8300,00 грн., яка згодом збільшена банком.

Відповідач зобов'язався відповідно до умов надання кредиту за п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг використовувати і повернути банку кредит належним чином, сплативши проценти та інші платежі до 25 числа місяця, наступного за звітним, в якому здійснено платіж на користь відповідача, що він мав виконати згідно з ст. 526 ЦК України.

Зобовязання відповідача за укладеним договором щодо дотримання строків виконання відповідно до ст. ст. 548, 551 ЦК України забезпечені в п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафом.

21 липня 2016 року на телефон ОСОБА_1 надходили смс-повідомлення з інформацією про здійснення операцій з отримання готівкових коштів з платіжної картки на загальну суму 12000,00 грн., які були здійснені в банкоматі №3573284, на вул. Білоруська, 2 у м. Київ.

26 липня 2016 року позивач звернувся до Перещепинського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом шахрайства. Заяву зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №1429.

27 липня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження №0003075 за ч. 1 ст. 190 КК України та 12 серпня 2016 року кримінальне провадження направлене до Новомосковської місцевої прокуратури для визначення підслідності.

11 серпня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про блокування та видачу нової картки, а також подав заяву про незгоду з транзакцією і просив про повернення йому коштів.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту утворення заборгованості за кредитною карткою з вини саме відповідача, оскільки кредитні кошти із картки останнього було списано шляхом зняття їх в банкоматі діями шахраїв за допомогою картки, власником якої відповідач не є.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта на те, що викрадення коштів з картки користувача сталося саме з його вини, внаслідок необережного використання та неналежного зберігання інформації щодо пін коду картки або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції сторонніми особами, оскільки саме банк є утримувачем коштів користувачів та несе відповідальність за їх збереження.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що після виявлення в межах кримінального провадження №0003075, відкритого за ч. 1 ст. 190 КК України, винних осіб правоохоронними органами, банк не позбавлений права звернутись до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості разом з усіма відсотками та пенею саме до винних осіб.

Окрім цього, слід звернути увагу, що до викрадення коштів з картки ОСОБА_1, у відповідача станом на 19 липня 2016 року була заборгованість в розмірі 6335,12 грн., яка в добровільному порядку була погашено, що підтверджується відповідними квитанціями.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_2