ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2717/19 Справа № 214/6868/18 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року, винесену суддею Гринем Н.Г. у м.Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, - третя особа Державний нотаріус Сьомої криворізької нотаріальної контори Грабевник Олена Віталіївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з квартири за адресою АДРЕСА_1, що знаходиться на території м.Луганськ Луганської області.

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_5, до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, третя особа Державний нотаріус Сьомої криворізької нотаріальної контори Грабевник Олена Віталіївна, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини передано за підсудністю до Троїцького районного суду Луганської області.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права ставить питання про скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених ним позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 вказує на те, що вирішення питання про визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, не є спором щодо нерухомого спадкового майна, а тому даний позов не підпадає під вимоги розгляду в порядку виключної підсудності, оскільки його вимоги не стосуються нерухомого майна, а стосуються права на вступ у спадщину.

Позивач вказує, що, оскільки діючою редакцією ЦПК України не визначено підсудність справ щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, то при вирішенні цього питання підлягають застосуванню правила загальної підсудності, тобто стаття 27 ЦПК України, тому вважає, що суд прийняв рішення, яке не ґрунтується на законі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 ч.1 ст.353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про направлення справи до Троїцького районного суду Луганської області, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.30 ЦПК України, й виходив з того, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з квартири за адресою АДРЕСА_1, що знаходиться на території м. Луганськ Луганської області, тому на позови спадкоємця про визначення додаткового строку про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності і вони пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позови виникають із приводу нерухомого майна.

Однак із таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 1 статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною 1 статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами 2 та 3 цієї статті.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції та підсудності.

Територіальна юрисдикція (підсудність) визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Стаття 27 ЦПКУкраїни визначає підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача, а стаття 30 ЦПК України визначає правила виключної підсудності, згідно якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Так, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись у нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

З урахуванням викладеного, на позови спадкоємця про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності і вони пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позови виникають із приводу нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами із приводу нерухомого майна відсутній, натомість ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, оскільки постановою Державного нотаріуса Сьомої криворізької нотаріальної контори Грабевник О.В. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв'язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.7).

Окрім того, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд не звернув уваги на положення статті 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» , яким передбачено, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передачу позовної заяви до Троїцького районного суду Луганської області за підсудністю з підстав, передбачених частиною 1 статті 30 ЦПК України.

Судом встановлено, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання ОСОБА_1 є квартира АДРЕСА_1, а зареєстрованим місцем перебування внутрішньо переміщеної особи, позивача ОСОБА_7 являється квартира АДРЕСА_2, що підтверджено довідкою № від 06 квітня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.6), місцем подання першої заяви про відкриття спадщини є Сьома криворізька нотаріальна контора, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.7).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо передачі справи на розгляд іншого суду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до вимог статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для вирішення питання про відкриття провадження.

Відповідно до вимог статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропептровської області від 18 жовтня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції відповідно до вимог чинного цивільного-процесуального законодавства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: