328/466/19
02.04.2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Новікової Н.В., секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі Токмацького районного суду Запорізької області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №328/466/19 за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

за участю: представника позивача адвоката ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 400 доларів США, що є еквівалентом 10 872 гривень за офіційним курсом Національного банку України, 3% щомісячно від простроченої суми заборгованості за невиконання грошового зобовязання за період з 06.04.2016 до 19.02.2019 у сумі 11 415,60 гривень, індекс інфляції за період з вересня 2015 року по серпень 2016 року у сумі 4 296,06 гривень.

Позову обґрунтовує тим, що 06.04.2016 позивач надала відповідачу позику в сумі 400 доларів США зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 3% щомісячно, на строк до 15.10.2016. До теперішнього часу відповідач позику та проценти не повернула, що дає підстави для стягнення боргу з урахування інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомила.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала за наведених у позовній заяві обставин.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що борг позивачу у сумі 400 доларів США вона повернула влітку 2018 року, але розписку про повернення боргу у позивача не взяла, оскільки вважала, що позивач знищить розпису про позику. Проценти за користування позикою вона не сплатила.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до розписки від 06.04.2016 ОСОБА_3, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, взяла у борг гроші у сумі 400 доларів США під 3% щомісячно у ОСОБА_2 та зобовязалась віддати борг 15.10.2016.

У визначений розпискою строк борг за нею відповідач позивачу не повернула, про що свідчить наявність оригіналу розписки у позивача ОСОБА_2

Суд відхиляє аргументи відповідача ОСОБА_3 про те, що вона повернула борг у сумі 400 доларів США позивачу ОСОБА_2, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами, що є вимогою, визначеною ч.1 ст.81 ЦПК України.

Відповідно до ст.1026 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Суд встановив, що розписка ОСОБА_3 від 06.04.2016 містить всі ознаки договору позики, визначені ст.1046, 1047 ЦК України, а саме сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошові кошти, які відповідач зобовязується повернути позивачу, строк повернення грошових коштів та особистий підпис позичальника.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог закону.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до умов розписки відповідач взяла в борг грошові кошти на строк до 15.10.2016, але свої зобов'язання не виконала. До теперішнього часу відповідач гроші не повернула, у звязку з чим позивачка змушена звернутися до суду з позовом про примусове стягнення суми боргу.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги (ст.527 ЦК України).

Відповідно до положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному розмірі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Так, наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування не виконаного зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі №6-24цс12).

Позичальник свої зобов'язання не виконала, борг не повернула, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки, який долучено до матеріалів справи.

Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (правова позиція, висловлена Верховним Судом у п.47 постанови від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц).

Таким чином, оскільки договором позики (розпискою) зобовязання визначене у іноземній валюті (доларах США) з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 400 доларів США основного боргу та 76 доларів США процентів за користування позикою, а всього 476 доларів США.

Проценти за договором позики розраховані судом наступним чином: 400 доларів США*3%*5 повних місяців користування позикою (травень, червень, липень, серпень, вересень 2016 року)+400 доларів США*3%/30 днів*25 днів (користування позикою з 06 до 30 квітня 2016 року)+ 400 доларів США*3%/31 день*15 днів (користування позикою з 01 до 15 жовтня 2016 року

В ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17).

Крім цього, у період з вересня 2015 року по серпень 2016 року зобовязання за договором позики не були прострочені, адже до 06.04.2016 року такі зобовязання взагалі не існували, а за договором позики прострочення зобовязань настало лише по закінченню строку позики, тобто з 16.10.2016.

Таким чином, у задоволенні позову в частині стягнення індексу інфляції за період з вересня 2015 року по серпень 2016 року необхідно відмовити.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у сумі 768,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 206, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за розпискою від 06.04.2016 у сумі 476 (чотириста сімдесят шість) доларів США, який складається з 400 (чотириста) доларів США - основний борг; 76 (сімдесят шість) доларів США відсотки за користування позикою.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорізької області або безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2.

Повний текст рішення виготовлений 05 квітня 2019 року.

Суддя: